Справа № 320/10596/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бориспільської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Бориспільської міської ради Київської області, в якому просить:

- визнати дії Бориспільської міської ради щодо ненадання відповіді на п. 3 запиту від 30.06.2021 - протиправними;

- зобов`язати Бориспільську міську раду надати повну інформацію по третьому пункту запиту позивача до Бориспільської міської ради від 30.06.2021 протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як розпорядник публічної інформації, протиправно не надав у повному обсязі інформацію, яку вимагав позивач згідно з його інформаційним запитом. Посилаючись на положення Законів України «Про доступ до публічної інформації», позивач заявляє про порушення відповідачем норм чинного законодавства, прав та законних інтересів позивача.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Бориспільської міської ради щодо відмови у наданні в повному обсязі інформації на запит позивача від 30.06.2021. Зобов`язано Бориспільську міську раду повторно розглянути п. 3 запиту позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2021 в порядку та строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що Бориспільська міська рада (яка складається з депутатів) жодним чином не має повноважень щодо виплати коштів на преміювання.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачем на офіційну електронну пошту Бориспільської міської ради був направлений запит про отримання публічної інформації від 30.06.2021 №27/09-15, в якому позивач просив відповідача:

1) надати відскановані копії рішень Бориспільської міської ради минулого та поточного скликання про преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради та за період 2015-2021 роки;

2) надати перелік депутатів Бориспільської міської ради та членів виконавчого комітету Бориспільської міської ради поточного скликання;

3) надати відомості про розмір коштів, виплачених Бориспільською міською радою в якості преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради за період 2015-2021 роки щодо кожної посадової особи окремо.

Відповідь на цей запит позивач просив направити на вказану у запиті електронну адресу.

У відповідь на цей запит виконавчий комітет Бориспільської міської ради направив на електронну адресу позивача лист від 08.07.2021 №12-33-2587, в якому повідомив про те, що позивачу надано наступну інформацію:

1) скановані копії рішень Бориспільської міської ради про преміювання посадових осіб;

2) перелік депутатів Бориспільської міської ради VІІІ скликання;

3) перелік персонального складу виконавчого комітету Бориспільської міської ради VІІІ скликання;

4) щодо розміру коштів, виплачених Бориспільською міською радою в якості преміювання посадових осіб повідомлено, що Бориспільська міська рада є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів, які працюють на громадських засадах. Бориспільська міська рада відповідно до закону представляє об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з правомірністю надання відповідачем відповіді на п. 3 запиту щодо надання відомостей про розмір коштів, виплачених Бориспільською міською радою в якості преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради за період 2015-2021 роки щодо кожної посадової особи окремо, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що інформація на пункт 3 запиту позивача не надана у повному обсязі, хоча надання інформації щодо п. 3 запиту безумовно відноситься до компетенції відповідача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати й поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закон України «Про інформацію») інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 5 Закону «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, про що зазначено в частині першій статті 19 Закону №2939-VІ. Крім того, даною статтею визначено порядок оформлення запитів на інформацію.

Так, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга). Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя вказаної статті) та має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VІ).

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність і об`єктивність наданої інформації та оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VІ).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №2939-VІ розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Вичерпний перелік випадків, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту про надання інформації, установлений нормами частини першої статті 22 Закону №2939-VІ. Такими випадками є:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього закону.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 22 Закону №2939-VІ відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що публічна інформація як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення «публічна» не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак, не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою. Тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлених шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону №2939-VI.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI, означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на офіційну електронну пошту Бориспільської міської ради був направлений запит про отримання публічної інформації від 30.06.2021 (вх.№12-33-4388 від 01.07.2021), в пункті 3 запиту позивач просив відповідача надати відомості про розмір коштів, виплачених Бориспільською міською радою в якості преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради за період 2015-2021 роки щодо кожної посадової особи окремо.

Отже, запитувана позивачем інформація стосувалася розміру коштів, виплачених в якості преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради за певний період.

Виконкомом Бориспільської міської ради у відповідь на пункт 3 запиту щодо розміру коштів, виплачених в якості преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради, у листі від 08.07.2021 №12-33-2587 повідомлено, що Бориспільська міська рада є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів, які працюють на громадських засадах. Бориспільська міська рада відповідно до закону представляє об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що аналізуючи надану відповідачем відповідь на п.3 запиту позивача, вона не містить запитуваної інформації про розмір коштів, виплачених Бориспільською міською радою в якості преміювання посадових осіб Бориспільської міської ради за період 2015-2021 роки щодо кожної посадової особи окремо, як і не надано обгрунтованої відмови.

Отже, інформація на пункт 3 запиту позивача не надана у повному обсязі, хоча надання інформації щодо п. 3 запиту безумовно відноситься до компетенції відповідача.

Таким чином, ненадання запитуваної інформації про розмір коштів, виплачених Бориспільською міською радою в якості преміювання такої посадової особи Бориспільської міської ради як секретар Бориспільської міської ради за період 2015-2021 роки, яка створюється у складі міської ради на постійній основі, розцінюється судом як відмова у наданні інформації, жодним чином не мотивована.

При цьому, надання відповідачем неповної інформації щодо п.3 запиту позивача не відповідає приписам статті 22 Закону № 2939-VI, тому наявні підстави для визнання протиправними дій Бориспільської міської ради щодо відмови у наданні в повному обсязі інформації на запит позивача від 30.06.2021.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що достатнім способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути п. 3 запиту позивача від 30.06.2021 в порядку та строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бориспільської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких