Справа № 440/9376/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/9376/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) про:

- визнання протиправною бездіяльність державних виконавців Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) щодо не закриття виконавчого провадження № 59872041;

- зобов`язання державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору № 59872041;

- визнання протиправною бездіяльність державних виконавців Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) щодо не закриття виконавчого провадження № 59872435;

- зобов`язання державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору № 59872435.

Ухвалою від 02 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

11 листопада 2022 року позивачем надано до суду документ про сплату судового збору, докази направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також витребувано докази.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, частини другої статті 257, статті 262 та частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 16.11.2010 Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист №2-677/10, згідно якого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2008 року №564К-Ф у розмірі 141663,13 долари США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за рахунок вартості якої погасити зобов`язання по кредитному договору від 05 червня 2008 року №564 К-Ф в сумі 141663,13 долари США.

Стягувачем за даним виконавчим листом є Акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Полтавської обласної дирекції АБ "Укргазбанк", боржником - ОСОБА_1 .

Державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 26.11.2015 відкрито виконавче провадження №49450526 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

У межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 20.08.2019 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 14166,31 грн.

23.07.2019 до відділу ДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання.

29.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Надалі, 21.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59872435 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №49450526 від 20.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14166,31 доларів США (далі- оскаржуване та/або спірне рішення, постанова).

В подальшому стягувач повторно звернувся до Київського ВДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою щодо примусового виконання виконавчого листа №2-677/10, виданого Київським районним судом м. Полтави 16.11.2010.

Державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження №51737320 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

У межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 20.08.2019 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 14166,31 грн.

23.07.2019 до відділу ДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання.

29.07.2019 державним виконавцем на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51737320.

Надалі, 21.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59872041 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №51737320 від 20.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14166,31 доларів США (далі- оскаржуване та/або спірне рішення, постанова).

21.07.2022 та 19.08.2022 представник позивача звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) із заявами, зокрема, про закінчення виконавчих проваджень №59872435 та №59872041 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Листом від 28.07.2022 №54570 відповідач повідомив представника позивача про те, що вказані виконавчі провадження завершено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність майна у боржника).

Не погоджуючись з бездіяльністю Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного МУ МЮ (м. Суми) щодо не закриття виконавчих проваджень №59872435 та № 59872041, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У частині 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частинами 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

За правилами частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII регламентовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.

У той же час, в силу положень пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає до примусового виконання в порядку, визначеному Законом № 1404-VIII шляхом відкриття окремого виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII регламентовано, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд наголошує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а належним, в свою чергу, є оскарження постанов про стягнення виконавчого збору №51737320 від 20.08.2019 та №49450526 від 20.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14166,31 доларів США.

Варто відмітити, що згідно із пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження оскарження та/або скасування в судовому порядку постанови про стягнення виконавчого збору ВП №51737320 від 20.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14166,31 доларів США та постанови про стягнення виконавчого збору ВП №49450526 від 20.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14166,31 доларів США.

Згідно із частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Одночасно, всі доводи позивача щодо підстав винесення (правомірності) постанов про стягнення виконавчого збору №51737320 від 20.08.2019 та №49450526 від 20.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14166,31 доларів США не входять до предмету доказування в межах даної адміністративної справи, у зв`язку із чим обгрунтування протиправності останніх в цій частині суд залишає поза увагою.

При цьому, суд наголошує, що постановами про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.12.2021 виконавчі провадження №59872041, №59872435 завершені на підставі п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведене суд вважає, що відповідач діяв в порядку, спосіб та в межах наданих йому повноважень, а відтак відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, то понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню на його користь.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Ватутіна, 29, Полтава, Полтавська область, 36039) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва