Справа № 320/8625/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Київ Справа №320/8625/22

Київський окружний адміністративний суду складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 року №Ф-29191-1 У,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України, в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 року №Ф-29191-17 У, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафу, пенні на загальну суму 23 188, 08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що отримав оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 23 188,080 грн. Позивач вважає вказану вимогу протиправною, оскільки він є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років. Вказує, що відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464-VІ особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Стверджує, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу боргу із сплати ЄСВ оскільки він досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак позивач на підставі частини 4 статті 4 Закону № 2464-VІ був звільнений від сплати за себе єдиного внеску. З огляду на викладені обставини, позивач вважає нарахування єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправними, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 22.09.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні.

26 жовтня 2022 року відповідачем надано суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилається на те, що відповідно до даних автоматизованої системи обліку за позивачем обліковується нарахування єдиного внеску за третій квартал 2013 - перший квартал 2018 року. Зазначив, що в позовній заяві та додатках до неї не містяться доказів того, що позивач у період нарахування контролюючим органом єдиного соціального внеску перебував у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцями сплачувався єдиний внесок протягом спірного періоду.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 від 19.01.2003 року є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01.07.2000 року.

2 лютого 2022 року відповідачем винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-29191-17 У, відповідно до якої позивач повинен сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 23188, 08 грн.

Згідно розрахунку до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2022 №Ф-29191-17 заборгованість виникла за період з 26.07.2013 року по 19.04.2018 року.

Не погоджуючись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VІ.)

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом № 2464-VІ визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п. 2 ст. 2).

Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (ч.1 ст. 12 Закону №2464-VІ).

Положеннями частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску..

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

06.08.2011 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07.07.2011 № 3609-VI. Даним Законом доповнено статтю 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", частиною четвертою такого змісту: "Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування".

03.10.2017 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема до частини 4 статті 4, яка викладена в наступній редакції: "Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".

Змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" від 13 травня 2020 року № 592-IX до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що з 01.01.2021 року звільняються від сплати за себе єдиного внеску також фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію за вислугу років.

Таким чином, з 01.01.2021 частина четверта ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає визначення поняття "пенсіонер" - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058, а саме досягнення віку за наявності страхового стажу тривалістю зазначеної у частинах першій - п`ятій статті 26 Закону № 1058.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Крім цього, законодавством передбачено призначення пенсій за віком раніше встановленого статтею 26 Закону № 1058 віку. Це пенсії за віком на пільгових умовах, дострокові пенсії за віком та пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Як встановив суд та не заперечується відповідачем, позивачу призначено пенсію за вислугою років з 01.07.2000 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", проте, позивач, у спірний період, досяг пенсійного віку та мав право виходу на пенсію за віком. Вказана обставина відповідачами також не заперечується.

З системного аналізу норм діючого законодавства вбачається, що надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску не залежить від виду отримуваної пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою - підприємцем пенсійного віку.

Таким чином, фізична особа - підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку отримує, має право на пільги, встановлені ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_1 в період за який нараховано заборгованість з єдиного внеску був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, досяг встановленого вказаним Законом № 1058 пенсійного віку (станом на 2013 - 2018роки , за які позивачу нараховано заборгованість по сплаті ЄСВ позивачeві виповнилося 70 років), а тому на нього поширюються положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску.

З огляду на те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ, на час виникнення спірних правовідносин досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак на позивача розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону 2464-VI.

Таким чином, з наведеного слідує, що у відповідача були відсутні підстави нарахування позивачу єдиного внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки на позивача розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати такого внеску.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що податковим органом протиправно винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 №Ф-29191-1 У без урахування всіх обставин даної справи, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання про поновлення строку для оскарження вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 2 лютого 2022 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачаться, що позивачем оскаржується вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправною та скасування від 02 лютого 2022 №Ф-29191-1 У.

Як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №357, наданого відповідачем суду, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 №Ф-29191-1 У була вручена позивачу 28.03.2022 р.

До суду з даним позовом заявник звернувся 20.09.2022 року згідно вхідного штампу суду (поштове відправлення направлене 12.09.2022 року), тобто в межах шестимісячного строку встановленого ч. 2 ст.122 КАС України.

Враховуючи ту обставину, що строк для подання позову дотриманий позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, відтак відсутні підстави для поновлення строку для оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 №Ф-29191-1 У.

Згідно статті ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003, а саме: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваної податкової вимоги, відповідно до норм чинного законодавства, тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат не проводиться, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 року №Ф-29191-1 У - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5, корпус А, код ЄДРПОУ:ВП 44096797) про сплату боргу (недоїмки) від 02 лютого 2022 №Ф-29191-1 У.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.