Справа № 120/2477/22-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 листопада 2022 р. Справа № 120/2477/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення 20 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради від 01.10.2022 року № 840 "Щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 " в частині відмови у наданні йому дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,6 га., розташованої в м. Хмільник.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, з метою його скасування та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

Враховуючи усунення позивачем відповідних недоліків позовної заяви, ухвалою від 04.04.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову, спірне рішення вважає законним, а тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.07.2022 року вирішено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

21.07.2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній стверджує, що спірне рішення не відповідає вимогам статті 2 КАС України.

01.08.2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача вказує на законність оскаржуваного рішення та зазначає, що Хмільницька міська рада, враховуючи невідповідність вимогам містобудівної документації - Плану зонування міста Хмільника, а саме: розміщення земельної ділянки площею 1,5252 га, кадастровий номер :00:007:0794 на землях В-5 - землі підприємств 5-го класу шкідливості, обґрунтовано відмовила ОСОБА_1 у відведенні земельної ділянки орієнтовною площею 0,6000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок поділу земельної ділянки площею 1,5252 га.

Ухвалою від 07.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.10.2022 року представником позивача подано до суду письмові пояснення, в доповнення до яких, 09.11.2022 року, надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання, призначене на 22.11.2022 року представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, не з`явився, а представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені сторонами в їх сукупності встановив наступне.

12.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницької міської ради з заявою в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,6 га, для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства біля будівель: свинарника літ. «Ж» загальною площе 209,0 кв.м. та складу літ. «К» площею 948,2 кв.м., які належать йому на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.02.2019 року, з врахуванням відчуження відповідно до Договору купівлі-продажу від 19.03.2021 року, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням 20 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради «Щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 » від 1 жовтня 2021 року № 840, - вирішено, зокрема:

1. Враховуючи невідповідність вимогам містобудівної документації - Плану зонування міста Хмільника, а саме: розміщення земельної ділянки площею 1,5252 га, кадастровий номер :00:007:0794 на землях В-5 - землі підприємств 5-го класу шкідливості, відмовити ОСОБА_1 у відведенні земельної ділянки орієнтовною площею 0,6000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок поділу земельної ділянки площею 1,5252 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:007:0794.

2. Враховуючись розміщення власного нерухомого майна, надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,5252 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:007:0794, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02), на якій знаходиться власне нерухоме майно ОСОБА_1 .

2.1. Враховуючись розміщення власного нерухомого майна гр. ОСОБА_1 протягом 30 (тридцяти) днів з дня прийняття цього рішення укласти з Хмільницькою міського радою договір про відшкодування збитків за фактичне землекористування у розмірі орендної плати до отримання правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки надану відділом у Хмільницькому районі Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області №1679/0/209-19 від 13.06.2019 р, передбачивши в договорі умови нарахування та терміни сплати внесків, визначені Податковим кодексом України для орендної плати за землю.

Встановити річний розмір втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки орієнтовною площе 1,1439 га у розмірі: на 2021 рік 99450,67 грн. (11439х289,8х3%=99450,67 грн.), з 01.01.2022 року - 198901,33 грн. (11439х289,8х6%=198901,33 грн.) на рік, яка підлягає щорічній індексації відповідно до коефіцієнту індексації, розрахованого центральним органом виконавчої влади з питань земельних відносин, не є сталою та може змінюватись у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у розмірі, що визначається відповідним рішенням Хмільницької міської ради.

Вважаючи рішення 20 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання «Щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 » від 1 жовтня 2021 року № 840 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

В свою чергу, питання передачі у власність бажаної позивачем земельної ділянки не вирішується на етапі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Орган місцевого самоврядування не має будь яких перешкод, а отримання позивачем дозволу не ставить його у залежність при виборі законодавчо установлених варіантів поведінки щодо розгляду та прийняття рішень з даного питання, зокрема затвердити проект або відмовити у його затвердженні.

Разом з тим, абзацом 2 частини 7 статті 118 ЗК України передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

Абзацом 2 частини 7 статті 118 ЗК України запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 826/18649/15.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачу належить на праві власності будівлі: свинарника літ. «Ж» загальною площею 209,0 кв.м.; складу літ. «К» площею 948,2 кв.м.

Інші будівлі : склад «Б» площею 1892,0 кв.м., трансформаторна підстанція №7; будівля екструдерного цеху «Г» площе 375,6 кв.м., трансформаторна підстанції №5, - належать на праві власності ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) за Договором купівлі-продажу від 19.03.2020 року, нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі № 527.

Таким чином в дійсності будівлі знаходяться на земельній ділянці площе, 0,6 га, а не 1,5252 га, а тому і позивач і звертався до Хмільницької міської ради з приводу саме цієї площі земельної ділянки.

Отже, маючи у своїй приватній власності будівлі свинарника літ. «Ж» загальною площею 209,0 кв.м. та склад літ. «К» площею 948,2 кв.м., позивач з відповідною заявою звернувся до відповідача 12.07.2022 року, однак спірне рішення прийняте Хмільницької міською радою 01.10.2021 року, що свідчить про пропущення останньою місячного строку на розгляд вказаної заяви, передбаченого абзацом 2 частини 7 статті 118 ЗК України та наявність у позивача права здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Доводи відповідача щодо неможливості надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з підстав невідповідності вимогам містобудівної документації, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, в спірному рішенні вказана підстава відмови з посиланням на План зонування міста Хмільника, в одному випадку зазначається, що земельна ділянка розміщена на «землях В-5 - землі підприємств 5-го класу шкідливості», а в іншому - призначення - «для розміщення та експлуатації основних, підсобних допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02)»

При цьому, згідно Генерального плану (основне креслення) - місцезнаходження території позначено під № 721 - Хмільницький комбікормовий завод, що знаходиться у розділі : «Промислові, комунально - складські підприємства, об`єкти сільгоспвиробництва, інші об`єкти».

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

У відповідності до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового Кодексу України, - будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо y сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мать у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не с об`єктами оподаткування.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18.

Окрім того, в Плані зонування міста Хмільника відсутня така кодифікація за цільовим призначенням: «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02)».

Та обставина, що згідно Плану зонування міста Хмільника земельна ділянка розміщена на «землях В-5 - землі підприємств 5-го класу шкідливості» - не є перешкодою до надання її позивачу для ведення особистого підсобного господарства, оскільки зона підприємств V класу шкідливості В-5 - це території, на яких розміщуються підприємства, що є джерелами забруднення навколишнього середовища і потребують санітарнозахисних зон 50 м. Тобто дане позначення застосовується відповідно до державних санітарних норм.

Доказів того, що Хмільницький комбікормовий завод, на території якого знаходиться бажана позивачем земельна ділянка, продовжує функціонувати та є джерелом забруднення навколишнього середовища, суду надано не було.

Крім того, згідно ст.114 ЗК України, санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено розроблення Плану зонування території (зонінгу) містобудівної документації на місцевому рівні, яка визначає умови та обмеження використання території населених пунктів.

Зонінг населеного пункту створюється, зокрема, з метою: регулювання планування та забудови територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів; встановлення правових гарантій з використання і будівельної зміни нерухомості для власників і осіб, що мають намір придбати права володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, іншими об`єктами нерухомості.

Тобто згідно Плану зонування міста Хмільника, - в межах санітарнозахисної зони в 50 м, - позивач не може здійснювати будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Однак, звертаючись до відповідача із заявою, позивач просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а не про надання дозволу на будівництво.

Таким чином, враховуючи усі вище викладені обставини, суд доходить висновку, що рішення 20 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради від 01.10.2022 року № 840 "Щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 " в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,6 га., розташованої в м. Хмільник є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

В той же час, надаючи оцінку вимогам позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, суд зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 року у справі № 2040/6320/18.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, судом враховано, що питання передачі у власність бажаної позивачем земельної ділянки не вирішується на етапі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Як зазначалося судом, орган місцевого самоврядування не має будь яких перешкод, а отримання позивачем дозволу не ставить його у залежність при виборі законодавчо установлених варіантів поведінки щодо розгляду та прийняття рішень з даного питання, зокрема затвердити проект або відмовити у його затвердженні.

У даному випадку суд приходить до переконання, що позивачем обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав, а саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У зв`язку з чим позовні вимоги зобов`язального характеру теж підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому на його користь слід стягнути відповідну суму за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницької міської ради

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 20 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради від 01.10.2022 року № 840 "Щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ".

Зобов`язати Хмільницьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею до 0,6 га., розташованої в АДРЕСА_1 , на якій знаходиться його нерухоме майно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницької міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Хмільницька міська рада (, адреса: вул. Столярчука, 10, м. Хмільник, Хмільницький район, Вінницька область, 22000).

Суддя Чернюк Алла Юріївна