Справа № 120/7044/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 грудня 2022 р. Справа № 120/7044/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

01.09.2022 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Ладана О.А., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про:

- визнання протиправним та скасування пункту 63 рішення 18 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області № 449 від 06.08.2021 "Про відмову у наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою" в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нарцизівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області;

- зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нарцизівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, з урахуванням правових висновків, наданих в рішенні суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.07.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нарцизівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області. До клопотання позивач додав ряд необхідних документів.

Пунктом 63 рішення 18 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області № 449 від 06.08.2021 "Про відмову у наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою" відповідач відмовив позивачу у наданні вказаного дозволу у зв`язку з тим, що земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності, право оренди на які виставляються на земельні торги (аукціон) та до завершення торгів не може відчужуватися, передаватися у заставу, надаватися у користування.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому вирішив звернутися до суду з позовом про його скасування.

Одночасно з позовною заявою представник позивача заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.09.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та постановлено здійснити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у відповідача та зобов`язано його надати суду належним чином засвідчені копії документів, що стосуються справи. Крім того, задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

29.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. При цьому на виконання вимог суду відповідач надав додаткові письмові докази.

Як встановлено судом з наданих відповідачем документів, позивач фактично дізнався про оскаржуване рішення ще 20.08.2021, тобто істотно пропустив визначений законом строк звернення до адміністративного суду, звернувшись до суду з позовом лише 30.08.2022.

Відтак ухвалою суду від 01.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із встановленням 10-денного строку з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виявлених під час розгляду справи по суті, шляхом подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та надання суду доказів поважності причин його пропуску.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Отже, закон обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18.

Крім того, установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (див. постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19).

Таким чином, висновуючись на основі аналізу положень частини першої-третьої статті 122 КАС України, суд зазначає, що за загальним правилом строк звернення фізичної та юридичної особи до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин становить шість місяців та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів у спірних правовідносинах.

При цьому вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Позивач оскаржує рішення 18 сесії 8 скликання Липовецької міської ради № 449 від 06.08.2021, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою.

Представник позивача зазначає, що про оскаржуване рішення відповідача позивач фактично дізнався з листа Липовецької міської ради від 15.08.2022 № 70 А-запит, наданого у відповідь на адвокатський запит від 08.08.2022 № 01-220/2022.

Втім, як видно з Журналу реєстрації вихідних документів Липовецької міської ради, позивачу ОСОБА_1 під розписку 20.08.2021 було вручено лист-повідомлення від 06.08.2021 за № 880 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно з клопотанням від 19.07.2021, до якого додано витяг з рішення Липовецької міської ради № 449 від 06.08.2021 в частині відмови позивачу у наданні відповідного дозволу.

Зазначені вище докази, які суд вважає належними і допустимими, спростовують твердження представника позивача про те, що позивач фактично дізнався про спірне рішення лише у серпні 2021 року, а також доводять, що перебіг шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом розпочався з 21.08.2021 та закінчився 21.02.2022.

Натомість з позовом щодо оскарження рішення 18 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області № 449 від 06.08.2021 "Про відмову у наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою" (пункт 63) позивач звернувся до суду лише 30.08.2022 (згідно із штампом на поштовому конверті), тобто з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що позивач фактично дізнався про оскаржуване рішення лише в липні 2022 року, коли зателефонував до відповідача з метою отримання інформації про результати розгляду його клопотання від 19.07.2021, оскільки у вищевказаному Журналі реєстрації вихідних документів Липовецької міської ради за порядковим номером № 880 проставлено особистий підпис позивача ОСОБА_1 на підтвердження отримання ним листа від 06.08.2021 за № 880.

Таким чином, раніше наведені стороною позивача причини щодо пропущення строку звернення до суду у цій справі не підтвердилися та повністю спростовані відповідачем, тоді інших поважних причин, які б перешкодили своєчасному зверненню до адміністративного суду позивач не навів.

Суд наголушує, що установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (див. постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19).

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики ЄСПЛ (справи "Пелевін проти України", № 24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Також у відповідності до пункту 45 рішення ЄСПЛ "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, однак не навів поважних причин його пропущення та не надав суду докази на їх підтвердження, як це передбачено вимогами ч. 6 ст. 161 КАС України.

Факт пропущення позивачем строку звернення до суду встановлений вже після відкриття провадження у справі, а наведені у клопотанні представника позивача причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду спростовані наданими відповідачем доказами та не можуть визнаватися поважними.

Відтак, оскільки невідповідність позовної заяви вимогам ч. 4 ст. 161 КАС України була виявлена судом після відкриття провадження у справі, позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху на стадії судового розгляду ухвалою суду від 01.11.2022. При цьому позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків, передбачений частиною першою статті 123 КАС України, а саме протягом 10 (десяти) днів з вручення (отримання) копії ухвали.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 390, копію ухвали суду від 01.11.2022 представник позивача отримав 11.11.2022.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на сьогодні позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

В силу положень п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Таким чином, оскільки у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, виявлені після відкриття провадження в адміністративній справі згідно з ухвалою суду від 01.11.2022, суд приходить до переконання про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з наведених вище правових підстав.

ЄСПЛ у пунктах 37-38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Окрім того, згідно з висновками ЄСПЛ, наведеними, зокрема, у рішеннях від 28 травня 1985 року у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13 лютого 2001 року у справі "Кромбах проти Франції", держава може встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20 травня 2010 року в справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, в тому числі щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 160, 161, 172, 240, 248, 256, 293, 294 КАС України, суд:

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 01.12.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович