Справа № 640/2846/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2846/21 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Безименної Н.В.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 р у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, третя особа: Одеська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення від 15 жовтня 2020 року № 257дп-20,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, третя особа - Одеська обласна прокуратура, про визнання протиправним та скасування рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 15 жовтня 2020 року № 257дп-20.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не дотримано процесуальні вимоги щодо порядку розгляду дисциплінарних скарг (п. 2, 11, 12, 14, 18, 26 розд. III Порядку № 266); рішення порушує принцип обґрунтованості (ст. 2 КАС), оскільки прийнято без урахування усіх фактичних обставин, що мають значення для його прийняття та внаслідок не вжиття комісією заходів щодо об`єктивного та оперативного встановлення обставин, зазначених у п. 1, 19 розд. III Порядку № 266; висновки Кадрової комісії про наявність підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності фактично ґрунтуються на неперевірених свідченнях ОСОБА_2 - заявника у кримінальному провадженні та переліку деяких матеріалів кримінального провадження, які комісія не досліджувала; в порушення п.12, 14 розд. ІІІ Порядку № 266 Кадровою комісією не проведено додаткову перевірку, всупереч клопотанням позивача щодо опитування свідків, що заявлялись у поясненнях від 30.06.2020 (Додаток 1), усних поясненнях 15.10.2020, які давали можливість всебічно, повно та неупереджено встановити обставини події; в порушення п.19 розд. ІІІ Порядку № 266 в оскаржуваному рішенні не надано правової оцінки доказам, наданим позивачем у поясненнях від 30.06.2020, на засіданні Кадрової комісії і запереченнях від 15.10.2020 (Додаток 2) та не вказано, які саме з наданих позивачем доказів комісією не прийняті до уваги та з яких мотивів, чи спростовані ці докази (пояснення) тощо; Кадровою комісією не проведено перевірку порушень порядку проведення службового розслідування, матеріали якого є однією з підстав для винесення Рішення (порушення п.19 розд. ІІІ Порядку № 266); Кадровою комісією не здійснено належну перевірку доказів на достовірність та допустимість, що призвело до формування Рішення на підставі аналізу документів, які офіційно не надходили до Кадрової комісії і комісії з проведення службового розслідування, а також тим, які не відповідають ДСТУ 4163-2003; оскаржуване рішення не містить посилань на достовірні та допустимі фактичні дані (докази), які б беззаперечно свідчили про порушення позивачем правил прокурорської етики із застосуванням чітких та зрозумілих критеріїв.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

17.11.2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи № 640/2846/21.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши зазначене клопотання дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022 року було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

В період з лютого 2022 року до листопада 2022 року позивач неодноразово звертався із клопотаннями про відкладення розгляду справи, які було задоволено колегією суддів та відкладено розгляд справи, 17.11.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з воєнним станом, інших причин не зазначено.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Аналіз наведеного вище, свідчить, що в умовах воєнного стану саме задля забезпечення визначених статтею 3 Основного Закону положень, а також з метою дотримання завдання щодо справедливого та своєчасного розгляду спорів суди попередили сторін щодо можливості скористатися визначеними кодексом процедурами щодо подання заяв про розгляд справи без участі сторін (в порядку письмового провадження) або відкладення розгляду справи.

За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та ін., має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не з`являється в судове засідання, не скористався правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, слід зазначити, що участь сторін не є обов`язковою, а матеріали справи містять належні докази для розгляду справи.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду даної справи.

22.11.2022 року протокольною ухвалою відмовлено позивачу у задоволенні вищевказаного клопотання, виходячи з того, що справа розглядається тривалий час і розгляд справи відкладався неодноразово за клопотаннями ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 15 червня 2020 року до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - Кадрова комісія) надійшла дисциплінарна скарга прокурора Одеської області Вихора М.А. про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 , підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у якій зазначені пункти 1, 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження дисциплінарну скаргу розподілено члену кадрової комісії ОСОБА_4 (протокол від 15 червня 2020 року), яким 17 червня 2020 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-623дс-189дп-20 та одночасно розпочато перевірку.

15 жовтня 2020 року Кадровою комісією за результатами розгляду висновку члена кадрової комісії ОСОБА_4 про наявність дисциплінарного проступку від 15 вересня 2020 року № 07/3/2-623дс-189дп-20 (далі - Висновок) винесене рішення № 257дп-20 (далі - Рішення).

Кадрова комісія вирішила: притягнути до дисциплінарної відповідальності прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області ОСОБА_1 та накласти на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_1 грубо порушено вимоги статті 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 16, 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, Присяги працівника прокуратури, правил прокурорської етики, статей 2, 9, 36 КПК України, пункту 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генерального прокурора від 28 березня 2019 року № 51, під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0004809 від 12 серпня 2017 року.

Підставою для такого висновку стали: матеріали службового розслідування за фактами можливих позаслужбових стосунків прокурора ОСОБА_1.; копії матеріалів кримінального провадження № 0000277 від 13 березня 2020 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України та за передбаченого частиною 5 статті 27, частини 3 статті 27, частини 3 статті 368 КК України.

Вважаючи рішення Комісії від 15 жовтня 2020 року № 257 дп-20 протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом України № 1697-VII «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 44 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Ця процедура передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Частинами четвертою та десятою статті 46 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки.

Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання КДКП має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

Згідно із частиною третьою цієї статті висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно. Рішення про можливість розгляду висновку за відсутності відповідного прокурора приймає Комісія.

Частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Частиною першою статті 49 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на прокурора можуть бути накладені такі види дисциплінарних стягнень: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Пунктом першим частини четвертої статті 49 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за результатами дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі:

1) якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення;

2) якщо прокурор вчинив дисциплінарний проступок, перебуваючи у статусі прокурора, який притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення (частина перша статті 50 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини першої статті 3 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; презумпції невинуватості; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Статтею 19 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зокрема передбачено, що прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Статтями 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Кодекс професійної етики), визначено, що прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища; прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними обов`язками і правами прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Відповідно до вимог пункту 2 Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року № 111 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України16 травня 2017 року за № 623/30491), до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать, зокрема, протиправні позаслужбові стосунки, а саме використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно мотивувальної частини оскаржуваного рішення, встановлені в ході дисциплінарного провадження факти та обставини мають значення тільки для прийняття рішення в межах своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень. Комісія не надає оцінки доказам, отриманим іншими органами та їх посадовими особами, зокрема в ході кримінального та інших видів проваджень, обґрунтованості підозр у вчиненні кримінальних та інших правопорушень. Натомість відомості, необхідні Комісії для здійснення своїх повноважень, можуть бути отримані з будь-яких джерел у порядку, встановленому законодавством. На підставі викладеного Комісія отримала копії матеріалів кримінального провадження матеріалів кримінального провадження № 0000277 від 13 березня 2020 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України та за передбаченого частиною 5 статті 27, частини 3 статті 27, частини 3 статті 368 КК України.

У рішенні від 15 жовтня 2020 року № 257дп-20 зазначено наступне:

«відповідно до наказу про розподіл обов`язків між працівниками Одеської місцевої прокуратури № 1 від 30 січня 2020 року № 1 на ОСОБА_1 покладено обов`язок здійснення процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини проти власності.

Прокурор ОСОБА_1 , незважаючи на обізнаність з вимогами діючого законодавства та усупереч обов`язку неухильного їх дотримання, усвідомлюючи суть злочину та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, діючи умисно, з корисних мотивів та з метою власного незаконного збагачення, вчинив дії, які дискредитують його, як працівника прокуратури, що набуло негативний суспільний резонанс, суттєво підірвало авторитет та престиж органів прокуратури.

Прокурор ОСОБА_1. здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0004809 від 12.08.2017 за фактом заволодіння ОСОБА_5 грошовими коштами в сумі 129 тис. грн., досудове розслідування у якому здійснювалося Київським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Здійснюючи нагляд у формі процесуального керівництва у вищевказаному кримінальному провадженні, прокурор ОСОБА_1. встановив причетність до скоєння злочину ОСОБА_5 , який являється племінником ОСОБА_2 .

Переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_1 06.03.2020 висунув вимогу ОСОБА_2 передати йому неправомірну вигоду в сумі 25 тис. доларів США за перекваліфікацію вказаного кримінального правопорушення з ч. З ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України та подальше вчинення залежних від нього дій щодо закриття цього провадження за строками давності.

При цьому, не бажаючи бути викритим, прокурор ОСОБА_1 проінформував ОСОБА_2 , що усі подальші зустрічі та передача йому коштів буде здійснюватися через посередника - його знайомого ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_6 за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , діючи за вказівками останнього, 25.03.2020 зустрівся з ОСОБА_2 та повідомив йому про необхідність передачі обумовленої суми грошових коштів.

Цього ж дня, 25.03.2020, під час зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 повідомлено, що після отримання грошових коштів ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вчинить залежні від нього, як процесуального керівника, дії у кримінальному провадженні № 0004809 від 12.08.2017, а саме: організує зміну слідчим у кримінальному провадженні кваліфікації з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, погодить повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а у подальшому забезпечить затягування слідства у провадженні для можливості застосування положень ст. 49 КК України щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що передбачає подальше закриття кримінального провадження судом.

Наступного дня, 26.03.2020, о 17 год. 36 хв. ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 для передачі ОСОБА_1 25 тис. доларів США в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, ОСОБА_1 забезпечив складення слідчим у кримінальному провадженні постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0004809 від 12.08.2017 та повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке ОСОБА_1 погоджено.

За результатами безперервної фіксації подальшої протиправної діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0000277 від 13.03.2020 за ч.3 ст. 368 КК України останніх було затримано слідчими Державного бюро розслідувань у порядку ст. 208 КПК України.

Доводи дисциплінарної скарги підтверджуються поясненнями та матеріалами.

Зокрема, поясненнями ОСОБА_7 , який підтвердив факт спілкування з ОСОБА_1 з приводу кримінального провадження; поясненнями старшого слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9, яка підтвердила факт вчинення нею процесуальних дій щодо зміни кваліфікації у кримінальному провадженні № 004809 від 12.08.2017, контроль її дій та відповідну ініціативу ОСОБА_1 на їх вчинення.

Водночас, кадровою комісією досліджено пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , надавши їм критичну оцінку.

Зокрема, ОСОБА_1 скрив факт зустрічі ввечері 25.03.2020 разом з ОСОБА_6 на вулиці Богдана Хмельницького біля кінотеатру «Родина» з ОСОБА_2 , про яку останній згадував у своїх поясненнях.

ОСОБА_1 надав родичу ОСОБА_5 на його прохання юридичну консультацію про процесуальний порядок вручення повідомлення про підозру, мотивуючи свої дії тим, що законодавством України передбачена відкритість роботи прокурора, необхідність допомоги юридично необізнаним особам надавати додаткову інформацію довідкового характеру при їх зверненні.

Кадрова комісія вбачає у наданих поясненнях прояв нещирості та оцінює їх як спосіб захисту позивача.

Крім того, кадровою комісією прийнято до уваги, що Управлінням з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора здійснювалося (на час розгляду дисциплінарного провадження) досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000277 від 13.03.2020 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. З ст. 368 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_1 підозрюється у тому, що він, діючи умисно та переслідуючи корисливі мотиви, з метою незаконного збагачення за пособництва ОСОБА_6 висловив прохання та у подальшому 26.03.2020 близько 17 год. 36 хв. одержав від ОСОБА_2 25 тис. дол. США, у офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення в інтересах третьої особи - ОСОБА_5 дій у кримінальному провадженні № 0004809, які віднесені до його службових обов`язків, чим вчинив прохання та одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 368 КК України.

ОСОБА_1 27.03.2020 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 268 КК України. Підозру ОСОБА_1 обґрунтовано наступними доказами:

- заявою ОСОБА_2 від 13.03.2020 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області ОСОБА_1., який за пособництва особи на ім`я ОСОБА_8 вимагає від нього грошові кошти в сумі 25 тис. доларів США за перекваліфікацію кримінального правопорушення;

- протоколом добровільного надання грошових коштів від 26.03.2020;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_2 від 13.03.2020;

- протоколом освідування ОСОБА_6 від 27.03.2020;

- протоколом огляду від 27.03.2020 прибудинкової території до балкону добудови до квартири АДРЕСА_2 (з правої сторони будинку), де проживає ОСОБА_6 , в ході якого під лівим вікном, що виходить з вказаного балкону, на бетоні виявлено та вилучено три пакунки з грошовими коштами на загальну суму 25 тис. доларів США;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0004809 від 12.08.2017;

- постановою про зміну попередньої кваліфікації кримінального правопорушення від 26.03.2020 у кримінальному провадженні № 0004809;

- повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 26.03.2020 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні № 0004809;

- наказом № 25 від 30.01.2020 за підписом керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Царелунги К. про розподіл посадових обов`язків між працівниками Одеської місцевої прокуратури №1;

- протоколом допиту свідка - слідчої у кримінальному провадженні №0004809 ОСОБА_9 від 01.04.2020 щодо здійснення процесуального керівництва прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_1.;

- протоколом допиту старших оперуповноважених УСР в Одеській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 якими зазначені обставини викидання грошей із вікна балкону-добудови за місцем проживання ОСОБА_6 ;

- висновком експерта КНДІСЕ від 14.04.2020 №100062/10300-10303/20- 34 за результатами проведення судової експертизи хімічних речовин та хімічних виробництв, відповідно до якої спеціальна хімічна речовина, що міститься в паперовому конверті із зразком спеціальної хімічної речовини «Світлячок-М» «долученої до протоколу огляду грошових коштів від 26.03.2020» має спільну родову належність із спеціальною хімічною речовиною, що виявлена на наданих серветках «зі змивами правої та лівої рук ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 » та наданих грошових коштах;

- матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, якими зафіксовані зустрічі та розмови ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з заявником, а також іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Крім того, перебування прокурора ОСОБА_1 біля будинку проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується протоколом його затримання 26-27 березня 2020 року. Грошові кошти, які є предметом злочину, виявлено за тією ж адресою».

За висновком Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, викладеним у оскаржуваному рішенні, позивач проігнорував етичні норми, які є основоположними нормами поведінки прокурора. Допущення подібної поведінки підриває авторитет самого прокурора, органів прокуратури та держави в цілому, оскільки прокурори при здійсненні своїх повноважень представляють державу. Такі дії призводять до зростання обурення в суспільстві діями органів влади, провокують соціальні конфлікти.

Водночас, Комісія зазначила, що під час розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку прокурора в межах компетенції було встановлено факти вчинення дисциплінарних проступків, пов`язаних зі вступом у протиправні позаслужбові стосунки, та порушення правил внутрішнього службового розпорядку.

Кадровою комісією встановлено, що ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, а саме дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури в частині протиправних позаслужбових стосунків - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб (п. 2 розділу І Порядку № 111); одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, що є підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно з п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру».

Частинами 3, 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора, діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів (далі - Кодекс), затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, до поведінки ОСОБА_1 висувалися зазначені вимоги.

Згідно зі ст. ст. 19, 21 Кодексу прокурор має не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища; прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Згідно зі ст. 33 Кодексу відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Підвищені вимоги щодо етичної поведінки до прокурорів встановлюються також актами міжнародних інституцій.

Відповідно до Модельного кодексу поведінки державних службовців (Рекомендація № R (2000) 10 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи щодо кодексів поведінки державних службовців, прийнята Комітетом міністрів на 106 сесії 11.05.2000) державний службовець повинен здійснювати свої повноваження відповідно до закону й тих законних вимог і етичних стандартів, що стосуються його чи її функцій, завжди поводитися таким чином, щоб була забезпечена віра громадськості у чесність, безсторонність і ефективність публічної влади.

Згідно з Нормами професійної відповідальності та переліком необхідних прав та обов`язків прокурорів, прийнятих Міжнародною асоціацією прокурорів 23.04.1999, прокурори зобов`язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правил та етики їх професії, в будь-який час дотримуватися найбільш високих норм чесності.

Відповідно до п. п. 1,3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийняті восьмим конгресом Організації Об`єднаних Націй з попередження злочинності та поводженню з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 7 вересня 1990 року), особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи відправлення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначені правові положення в сукупності з установленими обставинами свідчать про наявність у діях позивача дисциплінарних проступків, а отже і наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за пунктами 5 - 7 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що відомості, необхідні Комісії для здійснення своїх повноважень, можуть бути отримані з будь-яких джерел у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Судом першої інстанції встановлено, що Комісія отримала необхідні для ухвалення оскаржуваного рішення копії матеріалів кримінального провадження, дозвіл на використання яких у межах дисциплінарного провадження надано безпосередньо прокурором.

Частиною шостою статті 46 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час здійснення перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності хоч і прийняте з урахуванням відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, але ґрунтується на самостійних правових підставах, у тому числі висновку про результати службової перевірки. Докази, покладені в основу оскаржуваного рішення, Комісія отримала у порядку, встановленому порядком і може враховувати їх під час прийняття спірного рішення.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлені Комісією за результатами дисциплінарного провадження факти та обставини, пов`язані з поведінкою прокурора під час подій, що стали предметом досудового розслідування, мають значення тільки для прийняття рішень Комісією в межах її компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача у межах кримінального провадження, а лише перевірила відповідність поведінки позивача вимогам Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики.

Колегія суддів звертає увагу, що Комісія належним чином з`ясувала обставини, які мали значення для прийняття рішення, навела мотиви, з яких дійшла висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази, та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку. Оскаржуване рішення Комісії є вмотивованим, містить конкретні, визначені законом підстави звільнення позивача з посади в органах прокуратури, а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, в частині протиправних позаслужбових стосунків - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб; одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; порушення правил внутрішнього службового розпорядку, що є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за пунктами 5-7 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Щодо процедури розгляду дисциплінарного провадження, слід зазначити наступне.

Відповідно до Конституції України Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

У зв`язку із набранням чинності (з 25.09.2019) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ) до 01.09.2021 зупинено дію положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, що регламентували роботу відповідного органу, який здійснює дисциплінарне провадження. Крім того, її голова та члени вважаються звільненими з посади, а їх повноваження - достроково припиненими (пп. 2 п. 21 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення»).

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 № 9 утворена кадрова комісія з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Відповідно до цього наказу кадрова комісія забезпечує розгляд дисциплінарних скарг про вчинення дисциплінарних проступків прокурорами Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, а також здійснення щодо них дисциплінарного провадження.

У своїй діяльності кадрова комісія керується Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», Законом № 113-ІХ, Порядком розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 № 266 (далі - Порядок № 266) та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - кадрова комісія) 15.06.2020 надійшла дисциплінарна скарга прокурора Одеської області Вихора М.А. про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 , підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у якій зазначені пункти 1, 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження дисциплінарну скаргу розподілено члену кадрової комісії ОСОБА_4 (протокол від 15.06.2020), яким 17.06.2020 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-623дс-189дп-20 та одночасно розпочато перевірку.

Відповідно до п. 6 розд. І Порядку № 266 дисциплінарне провадження передбачає: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Пунктом 2 розд. III Порядку № 266 встановлено строк проведення перевірки дисциплінарної скарги та відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, який не перевищує тридцяти робочих днів із дня прийняття рішення про відкриття дисциплінарного провадження, а у випадку повторного розподілу дисциплінарного провадження - із дня такого розподілу.

З матеріалів справи вбачається, що останній запит у дисциплінарному провадження, який у ході перевірки підготовлено членом кадрової комісії ОСОБА_4 відповідно до Порядку № 266, датовано 25.06.2020.

Отже, член кадрової комісії ОСОБА_4 закінчив перевірочні дії у дисциплінарному провадженні до 29.07.2020 - у межах строків, встановлених Порядком № 266, та приступив до складання висновку.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавством не передбачено строків для складання членом кадрової комісії висновку про наявність або відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора ОСОБА_1 складено 15.09.2020 та розглянуто на засіданні кадрової комісії 15.10.2020. Відповідно до п.п. 16, 18 розділу III Порядку № 266 передбачено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів кадрової комісії. Якщо рішення про накладення дисциплінарного стягнення не набрало чотирьох голосів, кадровою комісією ухвалюється рішення про закриття дисциплінарного провадження. Член кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування.

За результатами обговорення та голосування, за наявності чотирьох голосів членів комісії ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), кадровою комісією прийнято рішення притягнути до дисциплінарної відповідальності прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 Одеської області ОСОБА_1 та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до п. 24 Розділу III Порядку № 266 кадрова комісія має право оголосити лише резолютивну частину прийнятого рішення. Повний текст рішення виготовляється з урахуванням встановленого строку для його вручення або надсилання.

Копія рішення кадрової комісії вручається прокурору, стосовно якого воно прийнято, або протягом семи робочих днів надсилається йому поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. У цей же строк копія рішення надсилається керівнику органу прокуратури, уповноваженому приймати рішення про застосування до прокурора дисциплінарного стягнення, також оприлюднюється на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора протягом трьох днів (п.п. 26, 27 Порядку № 266). Рішення оприлюднено 27 жовтня 2020 року.

Таким чином, дисциплінарна скарга прокурора Одеської області Вихора М.А. про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 розглянута у спосіб та у строки, визначені Законом «Про прокуратуру», Законом № 113-IX та Порядком № 226.

Щодо доводів позивача про неможливість використання матеріалів кримінального провадження, оскільки вказані матеріали надійшли лише 29 травня 2020 року слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Висновок про результати зазначеного службового розслідування складено комісією та затверджено прокурором Одеської області 27.05.2020.

До матеріалів службового розслідування долучено:

- 08 квітня 2020 року - копія ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2020 у справі № 757/13769/20-к щодо застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу (супровідний лист ДБР № 10-02-03-6969 від 30.03.2020),

- 15 квітня 2020 року - пояснення ОСОБА_1 ,

- 17 квітня 2020 - копії повідомлень про підозру ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2020 у справі № 757/13769/20-к та № 757/13768/20-к щодо застосування до підозрюваних запобіжного заходу (супровідний лист ДБР № 10-5-02-02-8113 від 13.04.2020),

- 24 квітня 2020 року - копії процесуальних та інших документів, підписаних ОСОБА_1. чи погоджених з ним як процесуальним керівником, а також копії протоколів про проведення слідчих дій, в яких він брав участь по кримінальному провадженню №0004809 від 12 серпня 2017 року (супровідний лист Одеської місцевої прокуратури № 3 Одеської області № 16.03-52-4119вих-20 від 24 квітня 2020 року),

- 24 квітня 2020 року - пояснення ОСОБА_16 ,

- 24 квітня 2020 року - пояснення ОСОБА_17 ,

- 05 травня 2020 року - довідка галузевого відділу щодо проведення перевірки дотримання вимог кримінального процесуального законодавства при прийнятті рішень щодо кваліфікації (перекваліфікації) кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0004809 від 12 серпня 2017 року,

- 13 травня 2020 року - пояснення ОСОБА_2 ,

- 15 травня 2020 року - пояснення ОСОБА_5 , пояснення ОСОБА_9 .

Посилання ОСОБА_1 на долучення до матеріалів службового розслідування «матеріалів кримінального провадження № 0000277 від 13.03.2020» після складання висновку за результатами службового розслідування є необґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2020 року о 16:10 год. на електронну пошту відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області () з супровідним листом ДБР № 14098-20/10-5-02-02-6725/20 від 22.05.2020 надійшли сканкопії документів з кримінального провадження №0000277 від 13 березня 2020 року, а саме: копія протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 27 березня 2020 року, копія протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ( ОСОБА_1 ), копія протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ( ОСОБА_6 ), протокол огляду - стор. 1, 2, 3, 9, 10.

Зазначені сканкопії документів у той же день - 22 травня 2020 року опрацьовано й правомірно долучено до матеріалів службового розслідування стосовно ОСОБА_1 .

Долучення до матеріалів службового розслідування оригіналу даного супровідного листа ДБР та копій цих самих документів, які пізніше (29 травня 2020 року) поштовим зв`язком надійшли до прокуратури області, не суперечить вимогам чинного законодавства України та жодним чином не впливає на правомірність висновку комісії з проведення службового розслідування щодо наявності підстав для ініціювання притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Також, до матеріалів службового розслідування у межах строку службового розслідування долучалися інші матеріли (копії з матеріалів особової справи, роздруківки з відкритої мережі Інтернет та інші), характер яких не передбачає їх датування.

Зокрема, як зазначено вище, прокуратурою області у рамках службового розслідування відібрано пояснення у старшого слідчого Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9

ОСОБА_6 рекомендованою кореспонденцією надіслано лист №11-4334-20 від 22 травня 2020 року з пропозицією з`явитися до прокуратури Одеської області для надання пояснень, однак до закінчення строку службового розслідування вказана особа в прокуратурі не з`явилася.

Пояснення ОСОБА_6 від 02 червня 2020 року, які доставлено до прокуратури області кур`єрською службою після закінчення службового розслідування, не впливають на наявність підстав для ініціювання притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість спірного рішення та про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

Н.В. Безименна

Повний текст постанови складено « 28» листопада 2022 року.