Справа № 120/7530/22
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 листопада 2022 р. Справа № 120/7530/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) через свого представника адвоката Куцого Ростислава Андрійовича звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі ГУ НП у Вінницькій області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.09.2022 №155 о/с в частині, що стосується звільнення з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Вінницького районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_1 та поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції №2 Вінницького районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що оскаржуваний в межах цієї справи наказ є завідомо протиправним, оскільки звільнення з посади та переведення позивача здійснено без його згоди, тобто позивача фактично перевели, а не перемістили, оскільки подальше проходження служби на переміщеній посаді передбачало переїзд з основного місця проживання його сім`ї, з міста Вінниці до м. Липовця Вінницької області, де дислокується відділ поліції №4 Вінницького районного управління поліції.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 23.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Витребувано у сторони відповідача додаткові докази.

07.10.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, якому представник відповідача заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне. Так, посилаючись на норми ЗУ «Про Національну поліцію», зокрема п.2 ч.1 ст.65, наказ Національної поліції України від 04.12.2015 №142 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань», представник відповідача вказує, що спірний наказ прийнято на підставі подання заступника начальника ГУНП у Вінницькій області від 15.09.2022 та з метою більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Крім того, як зазначає представник відповідача посада, яку попередньо займав позивач з рівнозначною із призначеною посадою оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.

У поданому відзиві представник наголосив, що переміщення майора поліції ОСОБА_1 відбулось відповідно до п.2 ч.1 ст.65 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки існувала потреба в укомплектуванні вакантних посад.

Разом з відзивом відповідачем надано витребовувані судом докази на виконання вимог ухвали від 23.09.2022.

14.11.2022 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній спростовуючи аргументи, що наведені відповідачем у відзиві вказав, що ЗУ "Про національну поліцію» юридично не розмежовує поняття «переміщення» та «переведення», зокрема як КЗпП України. Крім того, на думку представника позивача, ЗУ №580 не встановлено чи вимагається згода поліцейського на його переміщення. Однак, переміщення позивача в іншу місцевість навіть на рівнозначні посади, можливе за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. На переконання представника, відповідач у відзиві не довів суду як правомірності прийнято наказу так і не обґрунтував позицію, що існувала потреба в укомплектуванні Липовецького відділу управління поліції ГУ НП у Вінницькій області та переміщення ОСОБА_1

24.11.2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання про прискорення розгляду справи.

25.11.2022 представником позивача подано до суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6500 грн.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

16.09.2022 Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ №155 о/с по особовому складу, згідно з яким відповідно до п.2 ст.65 ЗУ «Про Національну поліцію» призначено майора поліції ОСОБА_1 оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, встановивши посадовий оклад 2400 грн, звільнивши з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції цього ГУ з 16.09.2022.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу було подання заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області начальника кримінальної поліції Олександра Остроглядова від 15.09.2022.

На переконання позивача, його звільнено з попередньої посади та призначено на посаду в іншу місцевість з порушенням норм трудового законодавства, оскільки згоди на переведення на роботу до іншої місцевості він не давав, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить із наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано положеннями Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 59 Закону № 580-VIII).

Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (ч. 9 ст. 65 Закону №580-VIII).

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження. Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення (ч.ч. 10-11 ст. 65 Закону № 580-VIII).

З метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.

За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 32 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Спір у цій справі виник у зв`язку з переміщенням позивача з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Суд звертає увагу, що для цілей застосування статті 65 Закону №580-VIII поняття "переміщення" та "переведення" є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.

Подібний висновок було викладено в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі №420/5192/18.

Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів, проведенням реорганізації; необхідність проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними умовами; службова необхідність - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Суд зазначає, що переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.

Законом №580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом №580-VIII не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Беручи до уваги, що Законом №580-VIII не врегульоване питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нищу посаду в іншій місцевості, у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства.

Водночас статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області.

Така правова позиція в тотожних за змістом правовідносинах була викладена Верховним Судом у постановах від 17.10.2019 в справі № 420/5192/18, від 11.08.2020 в справі №620/2624/19, від 12 травня 2022 року в справі №400/2741/19.

У спірних правовідносинах позивач проходив службу у відділі поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, що розташований в м. Вінниці та був переміщений (переведений) на службу у відділ поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, що територіально розташований у м.Липовець Вінницької області Вінницької області. Однак, згоди на таке переміщення позивач не давав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду викладене, суд дійшов висновку, що наказ від 16.09.2022 №155 о/с прийнятий необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, не розсудливо, а також не пропорційно (без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)), що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Скасування вищезазначеного наказу, у силу вимог частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, є підставою для поновлення позивача на попередній роботі, а саме на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Таким чином, рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами частин першої, другої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до прохальної частини позову, серед іншого позивач просить суд вирішити питання про судові витрати та витрати пов`язані із розглядом справи.

Разом з тим, 25.11.2022 представником позивача подано до суду заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 6500 грн із доказами в підтвердження заявлених до стягнення витрат, а саме: квитанцію до прибуткового касового ордера від 16.09.2022 №11, акт наданих послуг від 23.11.2022, угоду з адвокатом на правничу допомогу від 16.09.2022.

При цьому, суд зважає на ту обставину, що клопотання із долученими доказами на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надійшло до суду 25.11.2020, таким чином, відповідачу при формуванні відзиву на позовну заяву не було відомо про їх існування.

Згідно із ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому проваджені), суд доходить висновку, що питання про розподіл судових витрат позивача на правничу допомогу необхідно вирішити шляхом постановлення додаткового судового рішення в порядку письмового провадження.

При цьому, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача надати до суду докази направлення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу з додатками на адресу відповідача та надати відповідачу можливість подати до суду пояснення щодо клопотання позивача про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

До такого висновку суд приходить з огляду на практику Європейського Суду по справі "Алексєєв проти України". Європейський суд у цій справі констатував порушення права заявника на справедливий суд, який на національному рівні був стороною письмового провадження в адміністративному судочинстві, з огляду на порушення принципу рівності сторін, неповідомлення сторони про скаргу, та у в зв`язку з цим неможливістю сторони висловити позицію.

Європейський суд зазначив, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із заявою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

За наведеного, оскільки клопотання із доказами понесених витрат надійшло на адресу суду без доказів його направлення на адресу іншій стороні, тому суд вважає за необхідне надати останньому можливість сформувати свою правову позицію щодо порушеного заявником питання.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 16.09.2022 №155 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, звільнивши з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції цього ГУ з 16.09.2022.

Поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 16 вересня 2022 року.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Розгляд клопотання позивача про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу здійснити в порядку письмового провадження, шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Зобов`язати позивача у 3-денний строк з дня отримання рішення подати до суду докази направлення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу на адресу відповідача.

Встановити відповідачу 5-денний строк з дня вручення рішення для подання до суду пояснень щодо клопотання позивача про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.11.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович