Справа № 160/10683/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (далі - ТОВ «АТБ-маркет», позивач) до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (далі - Одеська митниця, відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 31.01.2022 року N UA500500/2022/200051/2;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.01.2022 року № UA500500/2022/000079.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач подав до Одеської митниці електронну митну декларацію №UA500500/2022/003448 від 31.01.2022 року разом зі всіма необхідними документами відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України з визначенням митної вартості товару за ціною договору (контракту) (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України. Однак, митним органом, на думку позивача, необґрунтовано було витребувано у позивача додаткові документи в підтвердження митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. На думку позивача, відповідач безпідставно не визнав заявлену позивачем митну вартість товару та за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 31.01.2022 року №UA500500/2022/200051/2, яким визначено митну вартість товару за резервним методом. Також відмовлено у прийнятті вищевказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000079 від 31.01.2022 року. У рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено про відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та вказані розбіжності, що слугували підставою для невизнання митної вартості товарів та її коригування. Позивач вважає, вказані рішення відповідача необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей, наявних ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Ухвалою суду від 25.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
11.08.2022 року до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що за результатами здійснення митного контролю було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що впливають на числові значення складових митної вартості товару та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а отже, на думку відповідача, оскаржувані рішення прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між ТОВ «АТБ-маркет» (Покупець) і Kondor sp. z. о.о. (Республіка Польща) (Продавець) 26.04.2018 року укладено контракт на поставку продукції № 3166-KP/PL, за умовами якого Продавець зобов`язується поставити товар, а Покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених у Контракті. Відповідно до пункту 1.2. Контракту, товар, який постачається за цим контрактом, повинен бути виготовлений та поставлений партіями відповідно до вимог, на умовах та за цінами, які зазначені у додатках та специфікаціях до цього контракту, які є його невід`ємною частиною.
Зазначений товар сертифікований згідно Сертифікату якості № FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021. Загальна вартість поставленої партії товару склала 17 000,00 Євро.
ТОВ «АТБ-маркет» для митного оформлення поставленого товару подало до Одеської митниці митну декларацію № UA500500/2022/003448 від 31.01.2022 року разом з наступними документами:
- контракт на поставку продукції від 26.04.2018 № 3166-KP/PL;
- специфікація від 19.11.2021 року № 29;
- сертифікат якості № FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021 року;
- інвойс № FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021;
- пакувальний лист б/н від 19.11.2021 року;
- коносамент від 25.11.2021 року № SMXM21110106;
- заявка на страхування окремого перевезення вантажу від 14.01.2022 р. № 8159;
- Генеральний договір добровільного страхування від 11.03.2020 р. № 04год.
У митній декларації №UA500500/2022/003448 від 31.01.2022 року вартість товару визначено за ціною договору (контракту) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
31.01.2022 року відповідачем було надіслано позивачеві повідомлення №de4fbce2-f3f1-40fd-97e6-4e86f07c830b, в якому вимагались додаткові документи щодо підтвердження митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. У повідомленні зазначено, що:
1) відповідно до пунктів в) пунктів 2 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначення митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюванні товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) згідно умов додатку 29 до контракту передбачена 100% оплата протягом 20 днів від дати завантаження, однак до митного оформлення не було надано банківський платіжний документ який засвідчував б здійснення оплати за товар;
Відповідно до пункту 3 статті 53 Митного кодексу України відповідач зобов`язав позивача протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації фірми, прайс-листи виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями
Листом №3101-3 від 31.01.2022 року позивач у відповідь на повідомлення від 31.01.2022 року надав пояснення з питань викладених у повідомленні та наступні документи:
- прайс-лист виробника товару б/н від 09.11.2021 року;
- комерційна пропозиція б/н від 10.11.2021 року;
- Swift№б/н від 17.12.2021 року.
У відповідь на цей лист позивача відповідач надіслав позивачеві 31.01.2022 повідомлення № 70f129a4-15fd-49ef-9ff1-c40a5a376fff, яким відмовив в оформленні митної декларації та повідомив про обрання ним резервного методу визначення митної вартості товару.
31.01.2022 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200051/2, яким митну вартість Товару №1 визначено за резервним методом визначення митної вартості згідно з статті 64 Митного кодексу України на рівні: 5,4354 Євро/од., а загальна сума - 54 354,00 Євро.
Відповідно до рішення відповідача від 31.01.2022 року позивачу надіслано картку відмови від 31.01.2022 №UA500500/2022/000079 у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.
Згідно з вимогами частин 1 та 5 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, встановлений обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені виключно розбіжностями в документах що подаються для підтвердження митної вартість товарів, чи наявності в них ознак підробки або якщо вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідач, обґрунтовуючи своє рішення послався на незазначення позивачем вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, на що суд зазначає наступне.
Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України, передбачено, що витрати на упаковку товару стають складовою митної вартості лише тоді, коли вони не включалися до ціни товару і були понесені покупцем.
Проте, пунктом 2.2 Контракту від 26.04.2018 № 3166-KP/PL, за яким здійснювалась поставка товару, встановлено, що ціна товару включає в себе вартість упаковки.
Таким чином, зазначення у контракті про те, що вартість упаковки/пакування/маркування входить до ціни товару є достатнім доказом включення вартості упаковки/пакування/маркування до митної вартості товару як її складової.
Судом враховується висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17: «Посилання контролюючого органу, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару, на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової митної вартості товару - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на те, що відповідно до умов Контракту пакування товару здійснюється за рахунок продавця, а вартість упаковки входить до ціни товару».
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.03.2018 у справі №815/3142/17, в якому зазначено: «у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару».
Таким чином, твердження відповідача про те, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень була відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів, є необґрунтованими.
Щодо ненадання позивачем відповідачеві банківського платіжного документу, який засвідчував б здійснення 100 % передоплати за товар на виконання умов додатка (специфікації) № 29, суд встановив.
Листом №3101-3 від 31.01.2022 року позивач надав відповідачеві Swift№б/н від 17.12.2021 на суму 35 500,80 Євро, у якому зазначено, що оплата здійснювалася на виконання інвойсу №FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021 та інвойс №FSE-2/21/NP/11 від 19.11.2021 до контракту від 26.04.2018 № 3166-KP/PL.
Разом із позовом позивач надав до суду інвойс № FSE-2/21/NP/11 від 19.11.2021 до контракту від 26.04.2018 №3166-КР/ЗLна суму 18 500,80 Євро, а також пояснив, що розбіжність викликана тим, що за вказаним платіжним документом було здійснено оплату за двома інвойсами, про що зазначено у вказаному банківському документі.
Сума інвойсів №FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021 та № FSE-2/21/NP/11 від 19.11.2021 до контракту від 26.04.2018 № 3166-KP/PL дорівнює 35 500,80 Євро, що відповідає сумі банківського документа Swift№б/н від 17.12.2021 року.
Отже, наданий позивачем Swift №б/н від 17.12.2021 року належним чином підтверджував здійснену позивачем оплату у розмірі, який відповідає узгодженій між покупцем та продавцем сумі товару у специфікації № 29 та інвойсі №FSE-1/21/NP/11 від 19.11.2021 до контракту від 26.04.2018 № 3166-KP/PL.
Щодо зазначення відповідачем про ненадання позивачем витребуваних додаткових документів, а саме бухгалтерських документів, висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, копії митної декларації країни відправлення суд зазначає наступне.
У відповідності до чинного законодавства право митного органу витребувати додаткові документи, передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, не є абсолютним і виникає тільки якщо надані декларантом або уповноваженою ним особою документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, не відповідають встановленим Митним кодексом України критеріям.
При цьому митний орган зобов`язаний вказати, який саме документ не відповідає таким критеріям та обґрунтувати таку невідповідність, а також обґрунтувати необхідність надання кожного конкретного документа, який ним витребується (які розбіжності такий документ має усунути).
Під час витребування додаткових документів відповідач не навів жодного обґрунтування необхідності надання додаткових документів.
Слід також звернути увагу, що жоден із витребуваних відповідачем документів (виписка з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копія митної декларації країни відправлення) ні теоретично, ні практично не в змозі усунути такі розбіжності, як включення до складової митної вартості товарів вартості упаковки.
З огляду на наведене, ненадання таких документів жодним чином не може свідчити про неправильність визначення позивачем митної вартості товарів.
Крім того, відповідач сам зазначає у відзиві про надання позивачем таких документів, як прайс-лист, комерційна пропозиція, сфівт.
Як було встановлено судом, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200051/2 від 31.01.2022 року, прийняте Одеською митницею, фактично обґрунтовано тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Згідно із частиною 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За встановлених обставин справи та норм матеріального права, суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем підстави для проведення коригування заявленої митної вартості товарів жодним чином не перешкоджали митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару на підставі наданих позивачем документів.
Водночас, відповідачем до суду не надано доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленою декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Таким чином, висновок відповідача про встановлення розбіжностей у поданих позивачем документах, які не містять даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.
Відповідно до частиною 2 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно з частиною 3 статті 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Втім, як вбачається зі змісту спірного рішення, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарів передбачених пунктом 2 частини 1 статті 57 Митного кодексу України у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що в порушення зазначеної норми відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх рішень.
Отже, відповідач протиправно вимагав від позивача подання додаткових документів та безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів UА500500/2022/200051/2 від 31.01.2022 року та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.01.2022 року №UА500500/2022/000079, які, за встановлених обставин, є протиправними та підлягають скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд зазначає, що позивач при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір у розмірі 6 202,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 474546.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 6 202,50 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 31.01.2022 року № UA500500/2022/200051/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.01.2022 року №UА500500/2022/000079.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-марккет» за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України судові витрати у розмірі 6 202 (шість тисяч двісті дві) гривні 50 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар