Справа № 320/1230/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1230/22 Головуючий у 1 інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення 15-ї сесії 8-го скликання Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №838 від 12.11.2021 про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га (цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва);

- зобов`язати Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва) площею 0,06 га, яка знаходиться на території села Старі Петрівці Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (Урочище «Пальметний сад» КОАТУУ: ; Зона: 03; Квартал: 080), згідно з графічним матеріалом, доданим до заяви-клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано Рішення 15-ї сесії 8-го скликання Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №838 від 12.11.2021 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Зобов`язано Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва) площею 0,06 га, яка знаходиться на території села Старі Петрівці Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (Урочище «Пальметний сад» КОАТУУ: ; Зона: 03; Квартал: 080), згідно з графічним матеріалом, доданим до заяви-клопотання ОСОБА_1 від 27.10.2021. Відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Петрівська сільська рада Вишгородського району Київської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що земельна ділянка, щодо якої звернувся позивач із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність, знаходиться в зоні житлової забудови, що знаходиться в санітарно-захисній зоні, відповідно із чим, розміщувати житлові будинки з присадибними ділянками, гуртожитки, готелі не допускається.

17 серпня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Шепетівським МВ УМВС України в Хмельницькому районі 19.08.2008.

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до голови Петрівської сільської ради із заявою-клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,06 га (цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва), яка знаходиться на території Старі Петрівці Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (Урочище "Пальметний сад" КОАТУУ: НОМЕР_2 ; Зона: 03; Квартал: 080) та місце розташування якої зазначено на графічних матеріалах відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

Додатками до вказаної заяви позивачем зазначено: копію паспорта, копія ідентифікаційного коду та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до відомостей штампу вхідної кореспонденції на вказаній заяві-клопотання ОСОБА_1 , Петрівською сільською радою Вишгородського району Київської області зареєстровано її 02.11.2021 вх. № А-1703.

Рішенням Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 12 листопада 2021 року № 838 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 02.11.2021 вх. А-1703 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,06 га, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації села Старі Петрівці Вишгородського району Київської області.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів «а» та «в» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За приписами ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Положеннями ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом

Згідно ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом положень п. «ґ» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

У відповідності до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

В силу вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, громадяни, зацікавлені в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення садівництва, звертаються до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені Земельним кодексом України документи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до голови Петрівської сільської ради із заявою-клопотанням від 27 жовтня 2021 року, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, у якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,06 га (цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва), яка знаходиться на території Старі Петрівці Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (Урочище "Пальметний сад" КОАТУУ:; Зона: 03; Квартал: 080) та місце розташування якої зазначено на графічних матеріалах відповідно до статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 13).

Однак, рішенням Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 12 листопада 2021 року № 838 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,06 га (а.с.21).

Підставою відмови вказано невідповідність місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації села Старі Петрівці Вишгородського району Київської області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав підтвердження, що, відповідно до Генерального плану села Старі Петрівці, земельна ділянка загальною орієнтовною площею 0,06 га, яка знаходиться на території села Старі Петрівці Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (Урочище "Пальметний сад" КОАТУУ: ; Зона: 03; Квартал: 080) віднесена до земель садибної забудови.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено невідповідність містобудівній документації села Старі Петрівці Вишгородського району Київської області бажаної до відведення земельної ділянки позивача.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 1 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

За приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Статтею 114 Земельного кодексу України передбачено, що навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови, створюються санітарно-захисні зони.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №173 від 19.06.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 за № 379/1404, затверджено Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила №173).

Згідно п. 1.1 Правил, державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення.

Підпунктом 5.4 Правил № 173 встановлено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів.»

У підпункті 5.10 Правил № 173 зазначено, що у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення:

- житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ;

- дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, лікувально-профілактичних та оздоровчих установ загального та спеціального призначення зі стаціонарами, наркологічних диспансерів;

- спортивних споруд, садів, парків, садівницьких товариств;

- охоронних зон джерел водопостачання, водозабірних споруд та споруд водопровідної розподільної мережі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи глави 5 КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 10 лютого 2022 року у справі № 480/4716/20, від 15 грудня 2021 року у справі № 640/265/20, від 10 грудня 2019 року у справі №826/11422/16 зазначив наступне: «...виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього Кодекс адміністративного судочинства України покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. У тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Так, Петрівською сільською радою Вишгородського району Київської області до апеляційної скарги додано Витяг з містобудівної документації Плану зонування території села Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, затвердженого рішенням Старопетрівської сільської ради від 16.05.2017 року № 185-XVII-VII.

З вищевказаного Витягу вбачається, що бажана позивачем земельна ділянка частково знаходиться в зоні житлової забудови, що знаходиться в санітарно-захисній зоні.

Колегією суддів встановлено, що вказана санітарно-захисна зона встановлена навколо підприємства V класу шкідливості.

Відповідно до Витягу з пояснювальної записки Плану зонування території (зонінгу) села Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, в зоні житлової забудови, що знаходяться в санітарно-захисних зонах Ж-СЗЗ не допускається розміщувати: житлові будинки з присадибними ділянками, гуртожитки, готелі; дитячі дошкільні заклади, загальноосвітні школи, лікувально-профілактичні й оздоровчі заклади, стаціонари; спортивні споруди, сади, парки, садівничі товариства; охоронні зони джерел водопостачання, водозабірні споруди; не допускається вирощування сільськогосподарської продукції, ведення тваринництва.

Як було вищезазначено, згідно вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, підставою відмови у наданні дозволу може бути, зокрема, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації затверджених у встановленому законом порядку.

Беручи до уваги викладене, виявивши, що місце розташування земельної ділянки, яку має намір одержати позивач, не відповідає вимогам містобудівної документації, а саме, згідно Плану зонування території села, земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні, на переконання колегії суддів, Петрівська сільська рада Вишгородського району Київської області мала законні підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 15 червня 2021 року у справі №1340/5779/18.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що бажана до відведення земельна ділянка лише частково знаходиться в межах санітарно-захисної зони, встановленої планом зонування території с. Старі Петрівці, а також, доводи позивача про те, що законодавство встановлює заборону лише на будівництво житлових об`єктів в межах санітарно-захисної зони, а не заборону на надання дозволу на розробку проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, не спростовують вищевказаний висновок суду про те, що місце розташування земельної ділянки, яку має намір одержати позивач, не відповідає вимогам містобудівної документації.

Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…" .

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2022 р.