Справа № 120/842/22-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 листопада 2022 р. Справа № 120/842/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дар", ОСОБА_1 до Дашівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дар" та ОСОБА_1 (далі позивачі) через свого представника адвоката Шевчука А.А. звернулись в суд з позовною заявою до Дашівської селищної ради (далі відповідач), в якій просять:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Дашівської селищної ради Коробки К.П. від 21.07.2021 №59395772 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме права оренди ТОВ "Агрофірма "Дар" щодо земельної ділянки загальною площею 2,2626 га за кадастровим номером :02:000:0296, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯД376139 від 03.07.2007;

- зобов`язати відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі прав та їх обтяжень право оренди земельної ділянки земельної ділянки загальною площею 2,2626 га за кадастровим номером :02:000:0296, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯД376139 від 03.07.2007.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивачів вказує, що ОСОБА_1 , якій на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0296 у липні 2021 року вирішила передати вказану земельну ділянку в оренду ТОВ "Агрофірма "Дар" та відповідно задля вчинення відповідної реєстраційної дії, сторони договору через уповноважену особу звернулись до державного реєстратора Дашівської селищної ради.

Рішенням державного реєстратора Дашівської селищної ради Коробки К.П. від 21.07.2021 №59395772 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивачі звернулись до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2022 відмовлено у відкритті провадження у справі №120/842/22-а.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2022, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 19.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Залучено у до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному ст. 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання зав по суті справи.

30.09.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення вимог позивачів у цій справі та вказав про наступне. Так, оскаржуване у цій справі рішення державного реєстратора від 21.07.2021 №59395772 було прийнято у зв`язку з наявністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису реєстрації обтяження за №36945827 від 18.06.2020 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0296 та ґрунтувалось на нормах ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127.

06.10.2022 через систему "Електронний суд" представником позивачів подано до суду відповідь на відзив, в якій представник, спростовуючи аргументи відповідача, що наведені у відзиві, зауважив, що наявність накладеного арешту на означену земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, не обмежує права позивача користуватись нею, що в свою чергу підтверджується постановою про арешт майна боржника від 13.09.2019 ВП №51913581, якою постановлено накласти арешт на майно боржника, але без обмежень володіння та користування таким майном. На думку представника позивачів, відповідач невірно трактує норму ст. 24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки договір оренди земельної ділянки встановлює лише право користування відповідним майном, що в свою чергу породжує право оренди земельної ділянки, яке виникає з моменту державної реєстрації такого права, а отже на нього не могло бути накладено арешт. Оскільки право розпорядження майном є фундаментальним аспектом права власності, арешт майна е позбавляє власника права власності на таке майно, зокрема і передачі майна в оренду, а лише обмежує його право вільно розпоряджатись арештованим майном на власний розсуд.

Ухвалою від 07.10.2022 судом замінено третю особу у справі - Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на його правонаступника - Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Третя особа своїм правом на подання письмових пояснень не скористалась.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,2626 га розташована на території Лехівської сільської ради Іллінецького району Віницької області, кадастровий номер :02:000:0296. Право власності посвідчується державним актом серії ЯД №376139 від 03.07.2007.

01.06.2021 між ОСОБА_1 (орендодавцем) та ТОВ "Агрофірма "Дар" (орендарем) укладено договір оренди землі, за яким земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0296 передається в оренду строком на 10 років, з переважним правом орендаря на поновлення строку договору.

Відповідно до п. 38 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

16.07.2021 представник позивачів звернулась до державного реєстратора Дашівської селищної ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0296.

В ході здійснення реєстраційних дій державним реєстратором встановлено наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис реєстрації обтяження за №36945827 від 18.06.2020 на вказану земельну ділянку. У зв`язку з чим, 21.07.2021 державним реєстратором на підставі ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та відповідно до п. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 прийнято рішення №59395772 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивачі звернулись до суду з цим позовом.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом перевірки в цій справі є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 № 1952-ІV (далі - у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 1952-IV), Земельним кодексом України (далі - ЗК України), та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1227).

Відповідно до статті 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва;

2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону;

4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 1127), який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 12 Порядку № 1127 передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що право власності на об`єкти нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється за заявою власника майна та доданими до неї правовстановлюючими документами, що підтверджують набуття права власності на відповідні об`єкти. При цьому, державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, зобов`язаний перевірити відповідність поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, перевірити відсутність суперечностей між наявною в Державному реєстрі інформацією та поданими документами, встановити відсутність заборон та обмежень щодо об`єктів нерухомого майна.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 804/7973/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17.

Згідно з п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації визначений у частині першій статті 24 Закону № 1952-IV.

Згідно підпункту 6 частини 1 вказаної статті однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

При цьому в силу частини 2 статті 24 ЗУ №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Згідно з частиною 4 статті 24 ЗУ №1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, щодо якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону;

4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно (крім іпотеки);

5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава;

6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину;

7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем;

8) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору - у разі якщо обтяженням є вимога нотаріального посвідчення договору, встановлена власником майна.

Відповідно до п. 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно із приписами п. 23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Під час розгляду справи встановлено, що 16.07.2021 представник позивачів звернулась до державного реєстратора Дашівської селищної ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0296.

В ході здійснення реєстраційних дій державним реєстратором встановлено наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис реєстрації обтяження за №36945827 від 18.06.2020 на вказану земельну ділянку. У зв`язку з чим, 21.07.2021 державним реєстратором на підставі ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та відповідно до п. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 прийнято рішення №59395772 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0296 у реєстрі наявні записи про обтяження за №11695151 (від 04.06.2015), №36945827 (від 18.06.2020) про арешт нерухомого майна, які внесені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №47747998 від 15.01.2015, виданої Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції, постанови про арешт майна боржника №51913581 від 13.09.2019, виданої державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Так, згідно постанови про арешт майна боржника від 13.09.2019 ВП №51913581 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на підставі виконавчого листа Вінницького міського міського суду Вінницької області від 15.01.2015 №127/11863/14-ц накладено арешт на все майно, що належить боржнику ( ОСОБА_1 ).

Так, як зазначав суд вище згідно з підпунктом 6 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 5 ч. 1 статті 2 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Для цілей цього Закону обтяженням вважається також: намір власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення, щодо якої встановлено переважне право її купівлі, продати її особі, яка не є суб`єктом такого переважного права; переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, передане іншій особі на підставі відповідного правочину.

При цьому правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість власнику визначати та вирішувати юридичну долю свого майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (зокрема, можливість передати земельну ділянку в користування іншій особі тощо).

З огляду на наведені норми в контексті встановлених обставин, суд зауважує, що реєстрація права оренди у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без припинення накладеного арешту не можуть вчиняти дії щодо розпорядження арештованим майном, а мають оскаржити вказані дії чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 21.07.2021 №59395772 містить вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття та відповідає приписам ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відтак не підлягає скасуванню судом.

Доводи, наведені позивачами у позовній заяві, висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачі під час розгляду справи не надали.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до положень статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дар" (вул. Шевченка, 1А, с. Леухи, Іллінецький район, Вінницька область, 22756, )

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Дашівська селищна рада (вул. Горького, 9, смт. Дашів, Вінницька область, 22740)

Третя особа: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, 15А, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.11.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович