Справа № 640/6233/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
640/6233/20: Адміністративні справи (з 01.01.2019); Справи, що виникають з відносин публічної служби, зокрема справи щодо; звільнення з публічної служби, з них.
Надіслано судом: 25.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Номер судового провадження: не визначено
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2022 року м. Київ № 640/6233/20
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу
до Міністерства юстиції України
про стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про стягнення недоотриманих сум розрахунку при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що відповідачем нараховано заробітну плату заробітну плату за січень 2020 року без урахування встановленого Кабінетом Міністрів України розміру посадового окладу на 2020 рік та надбавки за виконання особливо важливої роботи для фахівців з питань реформи, у зв`язку з чим при звільненні позивача з ним не було повністю проведено розрахунок.
Відповідач у встановлений судом строк не надав відзиву на позовну заяву. Про відкриття провадження у справі повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд здійснює розгляд справи за наявними у матеріалах доказами.
Під час судового розгляду справи судом встановлено таке.
ОСОБА_1 перебувала на посаді державного експерта експертної групи з прав людини Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України, з якої її було звільнено 20.01.2020 наказом Міністерства юстиції України від 15.01.2020 № 216/к у зв`язку з переведенням.
Листом від 05.02.2020 позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату заробітної плати за січень 2020 року з урахуванням встановленого розміру посадового окладу на 2020 рік та надбавки за виконання особливо важливої роботи.
У відповідь листом від 18.02.2020 № 7647/К-3995/16.1.1 Міністерство юстиції України повідомляє ОСОБА_1 , що з 01.01.2020 надбавку за виконання особливо важливої роботи скасовано, а норма щодо підвищення посадових окладів набрала чинності після звільнення, а тому не може застосовуватись після припинення трудових відносин.
Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено повний розрахунок при звільненні з урахуванням належного розміру посадового окладу та надбавок, звернулася з цим позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Однією зі складових предмету спору у цій справі є право позивача на виплату надбавки за виконання особливо важливої роботи для фахівців з питань реформи за січень 2020 року.
Так, наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2018 № 4798/к, яким призначено ОСОБА_1 на посаду, також встановлено їй надбавку за виконання особливо важливої роботи.
Виплату такої надбавки було припинено з 01.01.2020 у зв`язку із скасуванням такої виплати для всіх фахівців з питань реформ Міністерства юстиції України згідно з наказом від 28.12.2019 № 4490/к «Про скасування надбавок працівникам апарату Міністерства юстиції України».
Позивач вважає, що відповідач не має права на власний розсуд скасовувати виплату такої надбавки, оскільки вона належить до категорії обов`язкових складовою заробітної плати державних службовців - фахівців з питань реформ.
Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити правову природу спірної надбавки та встановити, чи вона є обов`язковою до виплати за будь-яких умов, чи роботодавець має право регулювати виплату такої надбавки.
Позивач перебувала на державній службі, а тому спірні правовідносини регулюються, перш за все, Законом України «Про державну службу».
Відповідно до статті 50 цього Закону заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
Абзацом восьмим пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачалось, що керівники державної служби протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Застосування цієї норми було продовжено більш ніж на два роки з дня набрання чинності Закону по 31.12.2018 згідно із Законом № 2246-VIII від 07.12.2017, по 31.12.2019 - згідно із Законом № 2629-VIII від 23.11.2018, по 31.12.2021 згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019; по 31.12.2019.
Таким чином, оскільки надбавка за виконання особливо важливої роботи не входить до складових заробітної плати, визначених статтею 50 Закону, можна зробити висновок, що така надбавка є додатковою стимулюючою виплатою, яку керівники державної служби виплачують державним службовцям згідно з окремим порядком.
Суд звертає увагу, що вище наведеними положеннями Закону передбачено право, а не обов`язок керівника державної служби встановлювати стимулюючі виплати, тоді як обов`язкові виплати передбачені лише статтею 50 З
У свою чергу, механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи визначений Положенням про стимулюючі виплати державним службовцям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15.
Пунктами 2, 3 зазначеного Положення визначено, що керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.
До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: 1) за інтенсивність праці; 2) за виконання особливо важливої роботи.
Таким чином, норми Положення № 15 узгоджуються з нормами Закону України «Про державну службу» та встановлюють право, а не обов`язок керівників державної служби встановлювати стимулюючі виплати.
Суд також звертає увагу на пункт 4 Положення № 15, яким передбачено, що надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.
Відповідно до пункту 7 Положення № 15 що надбавка за виконання особливо важливої роботи встановлюється державним службовцям, посади яких належать до першої групи посад фахівців з питань реформ, визначених Концепцією запровадження посад фахівців з питань реформ, схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.11.2016 № 905.
Таким чином, надбавка за особливо важливу роботу державним службовцям, в тому числі фахівцям з питань реформ, не належить до обов`язкових складових заробітної плати державних службовців, а належить до стимулюючих виплат.
Тому, виплата такої надбавки є правом керівника державної служби та її призначення чи скасування має відбуватись шляхом прийняття відповідного наказу.
Судом враховано, що виплата надбавки фахівцям з питань реформ визначена окремим пунктом Положення № 15, а її розмір визначено у фіксованому розмірі відповідно до Додатку 1. Проте зазначені обставини не нівелюють правову природу такої надбавки як факультативної (додаткової) та не змінюють порядок призначення такої виплати, а саме: виключно відповідно до наказу керівника державної служби.
У цьому випадку, пунктом 2 наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2019 № 4490/к з 01.01.2020 державним службовцям апарату Міністерства юстиції України, призначеним на посади фахівців з питань реформ, скасовано надбавки за виконання особливо важливої роботи.
З огляду на викладене, відповідачем правомірно не проводилась виплата ОСОБА_1 надбавки за особливо важливу роботу.
Також, позивач не погоджується з розміром посадового окладу, який їй було виплачено у січні 2020 року, оскільки після її звільнення (20.01.2020) набрала чинності 25.01.2020 постанова Кабінету Міністрів України від 15.01.2020 № 16, якою підвищено посадові оклади.
Позивач звертає увагу, що у тексті зазначеної Постанови визначено, що норми підлягають застосуванню з 01.01.2020, а тому вона має право на перерахування посадового окладу згідно із підвищеним розміром.
Таким чином, у цьому розділі необхідно з`ясувати, чи має позивач право на перерахування посадового окладу у разі, коли норми щодо підвищення посадових окладів набрали чинності після звільнення позивача з посади, але мають застосовуватись у періоді, коли позивач ще працювала.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2020 № 16 затверджено нові схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів, у зв`язку з чим посадовий оклад за посадою, яку займала позивач, мав збільшитись.
Зазначена постанова набрала чинності 25.01.2020, але пунктом 4 визначено, що норми підлягають застосуванню з 01.01.2020.
Як вже зазначалось вище, позивача звільнено з Міністерства юстиції України 20.01.2020, тобто до набрання чинності Постановою № 16.
Суд зазначає, що застосування до спірних правовідносин є неправильним в силу принципу неприпустимості зворотності дії нормативно-правового акту в часі, який встановлений статтею 58 Конституції України
Так, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Постановою № 16 передбачено необхідність застосування положень нормативно-правового акту з більш ранньої дати, ніж набрання чинності такої постанови з огляду на те, що виплата заробітної плати працюючим працівникам за січень 2020 року ще не проведена, тобто правовідносини щодо виплати заробітної плати за січень 2020 року між працюючим працівником та роботодавцем не закінчились, з огляду на що Постанова № 16 у такому випадку може бути застосована тільки у правовідносинах, які ще тривають.
Проте у цьому разі правовідносини між позивачем та відповідачем щодо нарахування та виплати заробітної плати закінчились в день звільнення, коли позивачу було виплачено розрахунок при звільненні. При цьому, такий розрахунок було проведено до набрання чинності Постановою № 16 із застосуванням розміру посадового окладу, чинного саме на момент звільнення.
Отже, враховуючи принцип незворотності дії в часі та факт припинення трудових відносин 20.01.2020, дія положень Постанови № 16, яка набрала чинності 25.01.2020, не поширюється на позивача, а тому у відповідача не виникало обов`язку проводити перерахунок заробітної плати після звільнення та припинення трудових правовідносин.
Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог стосовно виплати компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки зазначені позивачем суми були спірним, та в межах розгляду справи судом не встановлено протиправності дій відповідача при виплаті повного розрахунку при звільненні, а тому наслідки, встановлені статтею 117 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.
Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...