Справа № 160/14505/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнати протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні позивачу ОСОБА_1 до стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.08.1989 р. по 29.09.2021 р. на посадах палатної медсестри фтизіатричного відділення №2, старшої медичної сестри диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної старшої відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 р. по 29.09.2021р. на посадах палатної медсестри фтизіатричного відділення №2, старшої медичної сестри диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно- діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної старшої відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 18.07.2022 року призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. на підставі заяви про призначення пенсії №329 від 18.07.2022 р.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 992, 40 грн.
Ухвалою суду від 23.09.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
28.10.2022 р. до суду надійшла від представника ОСОБА_1 відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Також у прохальній частині відповіді на відзив ОСОБА_1 заявлено до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 р. клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 р. по 14.06.1999 р. та з 02.05.2002 р. по 31.12.2003 р. в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 р. по 14.06.1999 р. та з 02.05.2002 р. по 31.12.2003 р. - залишено без розгляду.
Цією ж ухвалою суд ухвалив проводити розгляд справи в частині позовних вимог, зокрема, про:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні позивачу ОСОБА_1 до стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 15.06.1999 р. по 01.05.2002 р., з 01.01.2004 р. по 29.09.2021 р. на посадах палатної медсестри фтизіатричного відділення №2, старшої медичної сестри диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної старшої відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 15.06.1999 р. по 01.05.2002 р., з 01.01.2004 р. по 29.09.2021 р. на посадах палатної медсестри фтизіатричного відділення №2, старшої медичної сестри диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної старшої відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 18.07.2022 року призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 р., з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. на підставі заяви про призначення пенсії №329 від 18.07.2022 р.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 18.07.2022 р. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком (№329), до якої були додані наступні документи: паспорт та РНОКПП позивача, диплом НОМЕР_2 , свідоцтво про одруження НОМЕР_3 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 , свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_5 , свідоцтво про зміну імені НОМЕР_6 , трудова книжка НОМЕР_7 , довідка №154 від 30.05.2022 р., довідка №186 від 24.06.2022 р., наказ про атестацію №57а від 07.06.1995 р. з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №244 від 04.12.2000 р. з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №181а від 04.06.2005 р. з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №220 від 04.06.2010 р. з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №1.03 від 04.06.2015 р. з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №204 від 03.06.2020 р. з переліком посад за Списком №2, заява про призначення/перерахунок пенсії, анкета-опитування.
У вищезазначеному рішенні пенсійний орган зазначив, що вік заявника 51 рік; загальний стаж - 47 років 0 місяців 16 днів, пільговий стаж по списку №2 14 років 10 місяців 28 днів.
Окрім того, з матеріалів справа вбачається, що представником позивача (адвокат Кадук Вікторія Вікторівна) складено та направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача заяву від 18.07.2022 р., у прохальній частині якої заявник просив пенсійний орган:
- зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року періоди роботи: з 01.08.1989 р. по 26.03.2001 р. на посаді палатної медсестри фтизіатричного відділення №2, з 17.11.2001 р. по 15.01.2003 р. на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, з 16.01.2003 р. по 30.10.2008 р. на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4, з 01.04.2013 р. по 31.01.2015 р. на посаді сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3, з 01.02.2015 р. по 29.09.2021 р. сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1, у КП "Криворізький протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради;
- зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 р. по 29.09.2021 р. на посадах палатної медсестри фтизіатричного відділення №2 (з 01.08.1989 р. по 26.03.2001 р.), старшої медичної сестри диференційно-діагностичного відділення (з 27.03.2001 р. по 16.11.2001 р.), палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення (з 17.11.2001 р. по 15.01.2003 р.), палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4 (з 16.01.2003 р. по 30.10.2008 р.), сестри медичної старшої відділення легеневого туберкульозу №4 (з 31.10.2008 р. по 31.03.2013 р.), сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3 (з 01.04.2013 р. по 31.01.2015 р.), сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1 (з 01.02.2015 р. по 29.09.2021 р.) в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР;
- з 18.07.2022 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Суд зауважує, що відповіді (у вигляді листа або рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на вищевказаний запит представника позивача до суду не надано.
08.08.2022 р. представник позивача звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із запитом №08/08-Г з питань пенсійного забезпечення ОСОБА_2 .
Також в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено, що згідно наданих документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж заявниці складає 47 років 12 днів (зарахований по 31.03.2022 р.), з них пільговий стаж роботи за Списком №2, обчислений в кратному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788, становить 43 років 2 місяці 18 днів. До пільгового стажу роботу за Списком №2 не зараховано період роботи, не підтверджений атестацією робочих місць, з 07.06.2000 р. по 03.12.2000 р. (накази від 07.06.1995 р. №57-а та від 04.12.2000 р. №244). До страхового стажу роботи період роботи з 15.06.1999 р. по 01.05.2002 р. зараховано в одинарному розмірі, оскільки згідно довідки від 30.05.2022 р. №154 ОСОБА_2 в цей період перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Не погоджуючись зі спірним рішенням та позицією відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, з метою захисту своїх порушених прав ОСОБА_2 звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788-XII, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р.) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"№213-VIII від 02.03.2015 р. (далі - Закон №213-VIII) віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року набували право на пенсію по досягненню 53 років.
Закон №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 р.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058-IV (станом на 01.04.2015 р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-IV (в редакції, чинній з 02.03.2015 р.) правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 р. (далі - Закон №2148-VIII), яким текст Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом №2148-VIII у новій редакції викладений пункт 2 розділуЗакону №1058-IV, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (у редакції Закону №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.
У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 р.
Таким чином, з 01.10.2017 р. правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р. у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 р. та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.
Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".
Пунктом 1 резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 р. стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р. для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».
Таким чином, з 23.01.2020 р. в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р. у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015 р., та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р. у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015 р., та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Критерії законності рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень встановлені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на суб`єкта владних повноважень частиною 2 статті 77 КАС України.
З наведеного слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані Пенсійним органом у цьому випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.
Натомість, відповідач при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23.01.2020 р. №1-р/2020.
Щодо позовних вимог позивача щодо зарахування до стажу позивача у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 15.06.1999 р. по 01.05.2002 р., з 01.01.2004 р. по 29.09.2021 р. на посадах палатної медсестри фтизіатричного відділення №2, старшої медичної сестри диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих диференційно-діагностичного відділення, палатної медичної сестри по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної старшої відділення легеневого туберкульозу №4, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №3, сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №1 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР, суд вказує про їх передчасність, оскільки в оскаржуваному рішенні пенсійного органу не вирішувалось питання щодо визначення страхового стажу роботи позивача, у тому числі на пільгових умовах за списком №2.
При цьому, жодного рішення пенсійного органу, згідно з яким ОСОБА_2 відмовлено в зарахуванні до її стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 15.06.1999 р. по 01.05.2002 р., з 01.01.2004 р. по 29.09.2021 р. на відповідних посадах до суду також не надано.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у відповідній частині.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 18.07.2022 року призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 р., з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. на підставі заяви про призначення пенсії №329 від 18.07.2022 р., суд вважає за потрібне зазначити про таке.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 р. у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 р. у справі №810/637/18.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 р. у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно- дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України,
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, з урахуванням дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії та з метою ефективного поновлення прав позивача, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 18.07.2022р. та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., що підтверджено наявною у матеріалах справи роздруківкою електронної квитанції №3550-4614-3407-9875 від 14.09.2022 року.
Оскільки позовні вимоги підлягають часткового задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 139, 159, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 18.07.2022р. та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2022 року.

Суддя О.М. Неклеса