Справа № 160/18651/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2022 року Справа 160/18651/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради, в якому позивач просить:

- визнати бездіяльність виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради з розгляду звернення ОСОБА_1 від 07 травня 2018 року протиправною;

- зобов`язати виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію з урахуванням інфляційних втрат на момент винесення рішення про виплату як реабілітованому відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

- зобов`язати відповідача компенсувати ОСОБА_1 інфляційні втрати, нарахувати відповідні відсотки та інфляційні втрати з травня місяця 2018 року;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 120600 гривень.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач у позовній заяві вказує, що він 07.05.2018 року звернувся до виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради із заявою про надання статусу реабілітованого або потерпілого від репресій та отримання відповідного посвідчення на що виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради листом від 31.05.2018 року за №22/50-1854 повідомив йому, що прийняття заяв про визначення особи реабілітованою або потерпілою від репресій, надання допомоги в одержанні необхідних документів у зв`язку реабілітацією, підготовку відповідних документів покладено на регіональні комісії з реабілітації. Прийняття рішень про визначення осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації на підставі документів та пропозицій, отриманих від регіональної комісії. Враховуючи вищевикладене районна комісія з питань поновлення прав реабілітованих втратила свої повноваження та не може розглядати питанні встановлення позивачу статусу реабілітованого або потерпілого від репресій.

Таким чином, позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав у травні 2018 року, однак до суду звернувся лише у листопаді 2022 року.

Отже, позивач звернувся до суду після спливу шестимісячного строку для звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

В прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказано, що позивач попередньо звертався до суду з даною позовною заявою, при цьому ухвалою від 28.07.2021 року у справі №160/10040/21 та від 28.08.2021 року у справі №160/14469/21 позовну заяву позивача було повернуто.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд зазначає наступне.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Так, позивач вказав, що звертався раніше до суду та ухвалами суду від 28.07.2021 року у справі №160/10040/21 та від 28.08.2021 року у справі №160/14469/21 позов було повернуто.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 120 Кодексу адміністративного судочинства, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, частиною шостою вказаної статті передбачено, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, з позовних матеріалів вбачається, що позивач звертався раніше до суду з даною позовною заявою, при цьому позовні заяви було повертунто.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви у справі не зупиняє перебіг процесуального строку та не розпочинає його з початку, у такому випадку період розгляду позовної заяви та винесення рішення може бути визнано судом, як такий, що пропущено з поважних причин.

При цьому, судом встановлено, що за період від 31.05.2018 року (дати виникнення спірних правовідносин) по 26.06.2021 року (дати звернення в межах справи №160/10040/21), з 28.07.2021 року (дати винесення ухвали про повернення позовної заяви у справі №160/10040/21) по 28.07.2021 року (дати звернення в межах справи №160/14469/21), з 28.08.2021 року (дати винесення ухвали про повернення позовної заяви у справі №160/14469/21) по 19.11.2022 року (дати звернення з даною позовною заявою в межах даної справи через систему «Електронний суд») пройшло більше трьох років.

Позивачем не надано доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Щодо посилання позивача на розгляд справи №160/12263/21, відповідно до службової записки Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року №01/70235/22 судом встановлено, що вказаний номер справи був помилково зареєстрований, з подальшою перереєстацією документів по справі №160/10040/21.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із позовом, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені в даному клопотанні, є неповажними.

Відповідно до ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із вказаним позовом із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку та докази на підтвердження таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без руху.

Встановити позивачу строк у 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків визначених в ухвалі суду.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Дєєв