Справа № 520/19767/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 р. Справа № 520/19767/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., м. Харків, повний текст складено 23.12.21 по справі № 520/19767/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації, третя особа: Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації, яке оформлено протоколом засідання № 8 від 30.07.2021 року, в частині п. 2.1 та п.5.2., яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році"; зобов`язати Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації, яке оформлено протоколом засідання № 8 від 30.07.2021 року, в частині п. 2.1 та п.5.2., яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році".

Зобов`язано Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не були досліджені матеріали особової справи позивача та не взято до уваги те. що в поданій на розгляд Комісії особовій справі ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують виконання ним робіт безпосередньо у населених пунктах зони відчужень. Стверджує, що Комісія при прийняті рішення, яке оформлено протоколом засідання № 8 від 30.07.2021 діяла в межах, в порядку та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій. Звертає увагу на те, що такої підстави для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період, указаним Порядком не передбачено.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач отримав 3 групу інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим йому видано посвідчення "Особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильській катастрофи" категорії 1 серії НОМЕР_1 від 04.05.2006.

На підставі довідки Міжрайонної радіологічної медико-соціальної експертної комісії №2 від 07.06.2012 №167449 ОСОБА_1 безстроково встановлена інвалідність 2 групи відповідно до довідки Міжрайонної радіологічної медико-соціальної експертної комісії №2 від 07.06.2012 №004758.

Рішенням обласної комісії з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 20.07.2012 (протокол № 40) позивача позбавлено статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення статусу евакуйованого із зони відчуження у 1986 році, у зв`язку з проходженням строкової служби при в/ч НОМЕР_2 .

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області за встановленням факту про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16.06.2020 по справі 613/429/20 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Вказаним судовим рішенням встановлений факт того, що ОСОБА_1 брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі військової частини НОМЕР_2 у період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року.

Після встановлення факту участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС рішення суду по зазначеній справі, позивач звернувся до відповідача про видачу посвідчення.

Листом Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації повідомлено про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС", оскільки відсутні документи, що підтверджують факт виконання ним робіт у зоні відчуження у 1986 році.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 по справі №520/6810/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Харківської обласної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації від 17.12.2020 оформленого протоколом №10 в частині відмови ОСОБА_1 видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зобов`язано Харківську обласну державну адміністрацію повторно розглянути питання про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" з урахуванням висновків суду у цій справі. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Однак, Комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації прийнято рішення, яке оформлено протоколом засідання № 8 від 30.07.2021 року, в частині п. 2.1 та п.5.2., яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році".

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав безпідставним посилання відповідача в оскаржуваному рішенні Комісії, оформленому протоколом № 10 від 17.12.2020 на відсутність документів, що підтверджують факт виконання позивачем робіт у зоні відчуження у 1986 році.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9, 10 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-XII) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до ч. 1ст. 15 Закону № 796-XIIпідставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно з положеннямист. 65 Закону № 796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затвердженийПостановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року за № 51(далі - Порядок) (який був чинним під час видачі позивачу відповідного посвідчення), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленимиЗаконом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 абзацу 4 Порядку посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Як вбачається з матеріалів спави, позивачу було видано посвідчення "Особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильській катастрофи" категорії 1 серії НОМЕР_1 від 04.05.2006, на підставі даних військового квитка та довідки командира військової частини.

В подальшому Рішенням обласної комісії з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 20.07.2012 (протокол № 40) позивача позбавлено статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення статусу евакуйованого із зони відчуження у 1986 році, у зв`язку з проходженням строкової служби при в/ч НОМЕР_3 , з посиланням на те, що довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 09.12.2004 № 13849, в якій зазначено, що дислокація в/ч НОМЕР_2 по 27.04.1986 ст. Днів, з 28.04.1986 м.Чернігів, з 08.05.1986 м. Житомир. Відповідно до наказів командира в/ч НОМЕР_2 № 41 від 27.04.1986 та від 07.05.1986 № 44 відображено вибуття ОСОБА_1 разом з особовим складом частини у зв`язку з аварією на ЧАЕС зі ст. Днів Київської області в м. Чернігів.

На думку відповідача, позивач не приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки в складі військової частини був евакуйований із зони відчуження.

Водночас колегія суддів не погоджується з такими аргументами відповідача та звертає увагу на те, що вказана довідка не спростовує участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 26.04.1986 (дня вибуху) до дня евакуації, в той час як відповідач повністю ігнорує інші документи, які свідчать про безпосередню участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема дані що містяться в копії довідки в/ч НОМЕР_2 (без номеру та дати), з інформацією, що військовий будівельник рядовий ОСОБА_1 перебував в зоні аварії на ЧАЕС з 26.04.1986 по 27.04.1986; військовому квитку НОМЕР_4 із записом про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 26.04.1986 по 27.04.1987 та отриману дозу опромінення 4,5 рентген, засвідчену печаткою райвійськомату.

Надаючи правову оцінку правомірності прийняття такого рішення відповідачем, колегія суддів зазначає, що в 2006 році позивачу вже було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, а тому останній не має обов`язку доводити повторно перед органами державної влади свою належність категорії осіб, що є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позаяк ці питання вже досліджувалися під час попередньої видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заявником апеляційної скарги не надано жодних доказів, які б свідчили на користь висновку про необґрунтованість видачі посвідчення, зокрема про те, що посвідчення видано на підставі завідомо недостовірних або сфальсифікованих відомостей.

Те, що в довідці не відображено кількість виїздів в зону (в першу чергу це пояснюється незадовільним станом ведення документації на той час) не може нівелювати підтверджені в військовому квитку записи про те, що ОСОБА_1 отримав дозу опромінення 4,5 рентген, що безспірно підтверджує участь позивача в ліквідації наслідків катастрофи планетарного масштабу.

Також доцільно звернути увагу на те, що Закон №796-ХІІ не містить визначення підстав і процедури позбавлення особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, адже, якщо частина 3статті 65 цього Законувизначає, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то визнання безпідставною видачі посвідчення і вимога його повернути фактично означає позбавлення такої особи відповідного статусу.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом № 796-ХІІ Кабінету Міністрів України було надано повноваження визначати порядок видачі посвідчень, а не фактичного позбавлення статусу постраждалого (потерпілого) від Чорнобильської катастрофи.

В контексті розгляду цієї справи колегія суддів зазначає, що особа, яка знаходилася під впливом випромінюючих та інших шкідливих чинників при виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, приймала безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується даними військового квитка та те, що сумарна доза опромінення складає 4,5 рентген, була позбавлена такого статусу лише з підстав того, що військову частину в подальшому було евакуйовано.

Такі дії відповідача не відповідають "принципу належного урядування", сформованого в рішеннях Європейського суду з прав людини, адже без будь-якого належного мотивування, позбавляють статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особу, яка мала відповідний статус та вимагає від позивача вчинення додаткових дій щодо доведення належності до категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС зі спливом більше ніж 30 років після цієї катастрофи планетарного масштабу.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, предметом даної адміністративної справи є відмова відповідача у визначенні статусу ОСОБА_1 , як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення, оформлена рішенням від 30 липня 2021 року № 8.

Між тим, як зазначалось раніше, існує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 по справі № 520/6810/21, яким визнано протиправним та скасувано рішення комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації від 17.12.2020 оформленого протоколом №10 в частині відмови ОСОБА_1 видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зобов`язано Харківську обласну державну адміністрацію повторно розглянути питання про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" з урахуванням висновків суду у цій справі.

Проте, відповідач, не враховуючи висновки суду викладені у вказаному судовому рішенні, знову прийняв рішення, яким відмовив позивачу у надані статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідного посвідчення.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а.

Отже, вирішуючи питання про правомірність рішення Харківської обласної державної адміністрації про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та видачі відповідного посвідчення, необхідно виходити з меж повноважень суб`єкта владних повноважень, визначених законом.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, а тому, колегія суддів вважає, що відповідач в межах даної справи протиправно надав позивачу формальну відмову у видачі відповідного посвідчення.

Отже, суд першої інстанції, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, правильно зобов`язав відповідача прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що в подальшому є підставою для видачі відповідного посвідчення.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що порушеному праву позивача кореспондує обов`язок відповідача прийняти законне рішення, і єдиним правильним, за даних обставин, способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки це забезпечить повне поновлення порушеного права та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Щодо доводів відповідача про те, що такої підстави для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період не передбачено, то судом ураховується те, що у справі № 520/6810/21 відповідача було вже зобов`язано повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС з урахуванням висновків про необхідність прийняття позитивого рішення, та відповідачем такі висновки були повністю проігноровані.

Відповідно до вимогст. 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача щодо позивача не ґрунтується на правильному застосуванні нормЗакону № 796-ХІІ, Порядку № 551 та прийняте без урахування усіх фактичних обставин та наданих позивачем документів, які у свої сукупності доводять належність його до категорії осіб, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без дотримання принципу "належного урядування".

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі № 520/19767/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко