Справа № 420/14008/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (, місце знаходження: 03045, м. Київ, Столичне шосе, 98) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631, місце знаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А) про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 жовтня 2022 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (, місце знаходження: 03045, м. Київ, Столичне шосе, 98) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631, місце знаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А), в якій позивач просить:

- Визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000260 від 02.04.2022 року.

- Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року.

Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі сплачений судовий збір в розмірі 4962 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 25.08.2020 року між TIRELINK CO.LTD та ТОВ «МПК ТАЕРС» укладено контракт №20MRK-TRS, відповідно до якого продавець - TIRELINK CO.LTD зобов`язується поставити на користь покупця ТОВ «МПК ТАЕРС» товар шини.

Так, з метою оформлення товарів шини пневматичні, гумові, нові, для автобусів і вантажних автомобілів позивач подав до митного органу митну декларацію (далі - МД) № UA500020/2022/006951 від 01.04.2022 року та документи, що підтверджують митну вартість товарів на суму 142752 дол. США і обраний метод її визначення.

За результатами митного оформлення декларації відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000260 від 02.04.2022 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року.

Листом від 01.04.2022 року декларант повідомив митний орган про відсутність додаткових документів.

На думку позивача, заявлену митну вартість і правильність методу її визначення за ціною договору підтверджують надані позивачем документи, які містять усі необхідні числові показники, а також є достатніми, зокрема, позивачем було подано сертифікат відповідності від 31.03.2022, пакувальний лист від 10.12.2021, комерційний інвойс №21YFMPK002D-PCR від 10.12.2021, коносамент COSU20674190 від 15.12.2021, сертифікат про походження товару №21С3705В0820/00816 від 13.12.2021, комерційна пропозиція від 09.12.2021, видаткова накладна від 26.01.2022, прайс-лист від 10.12.2021, експертний висновок №20-15/03-2022 від 31.03.2022, специфікація №1 від 10.12.2021, додаткова угода до Контракту №1 від 01.11.2021, Контракт №20MPK-TRS від 25.08.2020, сертифікат від 05.10.2021, заява від 31.03.2022, лист №1012 від 10.12.2021, лист ТПП України №2024/02.0-7 від 28.02.2022, митні декларації країни відправлення від 10.12.2021 та митна декларація від 01.04.2022.

Також позивач зазначив, що під час митного оформлення позивачем були заявлені повні та достовірні відомості про митну вартість товарів, а тому у відповідача були відсутні підстави для її коригування та відмови у митному оформленні, а також відсутні підстави для застосування другорядного методу визначення митної вартості.

ТОВ «МПК ТАЕРС» не погоджуючись з прийнятим рішенням та карткою відмовою з мотивів їх протиправності та безпідставності звернулось до суду з даним позовом.

На виконання ухвали суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/5030/22 від 31.10.2022 року), відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на виконання вимог ст. 54 МК України під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів: UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року, а саме:

1. Згідно з п. 5.3 контракту передплата за поставлений товар здійснюється частинами, проте ні в інвойсі та інших супровідних документах не зазначено інформацію про умови оплати за товар (передплата/післяплата). Таким чином, у наданих до митного оформлення документах відсутні точні відомості про умови здійснення оплати за товар, при цьому жодного платіжного документу декларантом не надано;

2. У наданому до митного оформлення прайс-листі зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR.

3. Відповідно до наданої до митного оформлення специфікації поставка товару здійснюється на умовах CFR ODESSA. Документи, що підтверджують вартість фрахту на транспортні витрати до митного оформлення не надавались;

4. У наданій до митного оформлення комерційній пропозиції зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR. Крім того не зазначено період, на який дійсна дана пропозиція.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз мережі Інтернет, баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить: по товару 39,455 дол. США/шт., що відповідає 3,049 дол. США/кг нетто (МД від 24.01.2022 року № UA100100/2022/120676). Враховуючи вищезазначене та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МК України Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року.

Позивачем у свою чергу, було надано лист про відсутність додаткових документів.

Оскільки, в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою особою митною вартістю, та у зв`язку з чим, митним органом були видані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000260 від 02.04.2022 року та роз`яснено вимоги виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

03.11.2022 року (вхід. № ЕС/5111/22) через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відзив на позовну заяву фактично дублює оскаржувані рішення та не містить будь-яких заперечень щодо доводів позивача та наданих доказів.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Так, судом встановлено, що 25.08.2020 року між TIRELINK CO., LTD, як продавець та ТОВ «МПК ТАЕРС», як покупець, було укладено контракт № 20MPK-TRS.

Відповідно до п.1.1 Контракту, продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти шини.

Номенклатура, кількість, асортимент та ціни поставленої продукції визначаються окремими інвойсами до цього Контракту, які є його невід`ємними частинами (п.1.2 Контакту).

Якість поставленого товару повинно відповідати НТД, дійсній у замовника (п.2.1 Контакту).

Ціни на Продукцію зазначаються в інвойсах до цього Контракту (п. 3.3. Контракту).

Умови поставки згідно Інкотермс-2010 визначаються в специфікаціях до кожної партії товару (п.4.1 Контракту).

Оплата за дійсним контрактом здійснюється в Доларах США (п.5.1 Контракту).

Платежі за Продукцію здійснюється Покупцем банківським переведенням за платіжними реквізитами, зазначеними в статті 16 цього Контракту ( п.5.2. Контракту).

Передплата партії Продукції, що поставляється по цьому Контракту здійснюється частками (п. 5.3. Контракту).

Продавець зобов`язаний забезпечити належне оформлення товаросупровідної документації (п. 6.3. Контракту).

Так, судом встановлено, що на виконання умов контакту № 20MPK-TRS від 25.08.2020 року, між сторонами 10.12.2021 року було укладено специфікацію № 1, відповідно до якої загальна вартість товару складає 142752,00 дол. США.

Надалі, матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов контракту до митного органу було подано митну декларацію № UA500020/2022/006951 від 01.04.2022 року.

В якості супровідної документації, декларантом було надано до митного органу такі документи:

1. Сертифікат відповідності від 31.03.2022 року;

2. Пакувальний лист від 10.12.2021 року;

3. Комерційний інвойс №21YFMPK002D-PCR від 10.12.2021

4. Коносамент COSU20674190 від 15.12.2021;

5. Сертифікат про походження товару №21С3705В0820/00816 від 13.12.2021;

6. Комерційна пропозиція від 09.12.2021;

7. Видаткова накладна від 26.01.2022;

8. Прайс-лист від 10.12.2021;

9. Експертний висновок №20-15/03-2022 від 31.03.2022;

10. Специфікація № 1 від 10.12.2021 року;

11. Додаткова угода до Контракту №1 від 01.11.2021;

12. Контракт №20MPK-TRS від 25.08.2020;

13. Сертифікат від 05.10.2021 року;

14. Заява від 31.03.2022 року;

15. Лист №1012 від 10.12.2021 року;

16. Лист ТПП України №2024/02.0-7 від 28.02.2022.

17. Копія митної декларації країни відправлення № 00100532 від 10.12.2021 року;

18. Копія митної декларації країни відправлення № 00100534 від 10.12.2021 року;

19. Митна декларація № UA500020/2022/006951 від 01.04.2022 року.

Листом від 01.04.2022 року декларантом було надіслано до митного органу лист про відсутність додаткових документів.

Судом встановлено, що на виконання вимог ст. 54 МК України під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу відповідача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією контролюючим органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів: UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року, а саме:

1. Згідно з п. 5.3 контракту передплата за поставлений товар здійснюється частинами, проте ні в інвойсі та інших супровідних документах не зазначено інформацію про умови оплати за товар (передплата/післяплата). Таким чином, у наданих до митного оформлення документах відсутні точні відомості про умови здійснення оплати за товар, при цьому жодного платіжного документу декларантом не надано;

2. У наданому до митного оформлення прайс-листі зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR.

3. Відповідно до наданої до митного оформлення специфікації поставка товару здійснюється на умовах CFR ODESSA. Документи, що підтверджують вартість фрахту на транспортні витрати до митного оформлення не надавались;

4. У наданій до митного оформлення комерційній пропозиції зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR. Крім того не зазначено період, на який дійсна дана пропозиція.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз мережі Інтернет, баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить: по товару 39,455 дол. США/шт., що відповідає 3,049 дол. США/кг нетто (МД від 24.01.2022 року № UA100100/2022/120676). Враховуючи вищезазначене та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МК України Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року.

Оскільки, в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями містились розбіжності та були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою особою митною вартістю, та у зв`язку з чим, митним органом були видані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000260 від 02.04.2022 року та роз`яснено вимоги виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність заявлених позовних вимог, проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України (надалі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи, відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, 24 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткові документи при наявності визначених законом підстав, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

За результатами визначення правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів: UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року, а саме:

1. Згідно з п. 5.3 контракту передплата за поставлений товар здійснюється частинами, проте ні в інвойсі та інших супровідних документах не зазначено інформацію про умови оплати за товар (передплата/післяплата). Таким чином, у наданих до митного оформлення документах відсутні точні відомості про умови здійснення оплати за товар, при цьому жодного платіжного документу декларантом не надано;

2. У наданому до митного оформлення прайс-листі зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR.

3. Відповідно до наданої до митного оформлення специфікації поставка товару здійснюється на умовах CFR ODESSA. Документи, що підтверджують вартість фрахту на транспортні витрати до митного оформлення не надавались;

4. У наданій до митного оформлення комерційній пропозиції зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR. Крім того не зазначено період, на який дійсна дана пропозиція.

Оцінивши докази, що надані сторонами в межах предмету доказування, проаналізувавши положення Митного кодексу України, суд дійшов такого висновку.

Митним кодексом України передбачено та встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність точних відомостей про умови здійснення оплати за товар, суд зазначає таке.

Відповідно до п.5.3 Контакту, оплата за товар здійснюється частинами.

Проаналізувавши Додаткову угоду №1 до Контракту, суд встановив, що пунктом 1 цієї угоди було вирішено відредагувати п.6.2 Контракту та з нової редакції п.6.2 Контракту вбачається, що умови оплати за товар визначені сторонами у зовнішньоекономічному контракті.

Вказане свідчить про наявність точних відомостей про умови здійснення оплати за товар та спростовує вказані твердження відповідача.

Стосовно тверджень відповідача, що у наданому прайс-листі та поданій ЕМД зазначені різні умови поставки, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4.1 Контракту, умови поставки згідно Інкотермс 2010 визначаються у Специфікації до кожної партії товару.

Умови поставки даної партії товару Інкотермс CFR визначені у таких документах: специфікації №1 від 10.12.2021 до інвойсу №21YFMPK002D-PCR від 10.12.2021, митній декларації країни відправлення № 00100532 від 10.12.2021 року та митній декларації країни відправлення № 00100534 від 10.12.2021 року.

Також позивач звернув увагу суду, що вказані документи були надані декларантом в розпорядження відповідача, а ціна товару у прайс-листі, інвойсі, специфікації спочатку розрахована продавцем за умовами поставки FOB 131952,00 дол. США, а до загальної ціни додані витрати на транспортування за умовами поставки CFR 10800,00 дол. США.

Позивач зазначив, що загальна вартість товару за умовами поставки CFR з урахуванням витрат на транспортування складає 142752,00 дол. США.

Наведене свідчить про безпідставність вказаних тверджень відповідача та спростовує їх.

Стосовно твердження відповідача, що відповідно до поданої специфікації поставка товару здійснюється на умовах CFR ODESSA. Проте до митного органу не надано документів, що містять відомості про вартість фрахту, суд зазначає таке.

Позивач зауважив, що поставка товарів на умовах CFR ODESSA передбачає, що продавець зобов`язаний укласти договір перевезення та оплатити всі витрати, необхідні для доставки товару до вказаного порту призначення, у тому числі і фрахт.

Вказане підтверджується висновком Верховного суду, який викладений у рішенні від 05.11.2019 року у справі № 820/2147/16.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача, що у ціну товару, яка заявлена у митній декларації, включена вартість перевезення.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаних тверджень відповідача.

Стосовно твердження митного органу, що у наданій до митного оформлення комерційній пропозиції зазначено ціни на умовах поставки FOB, а відповідно до поданої ЕМД товари постачаються на умовах поставки CFR, крім того не зазначено період, на який дійсна дана пропозиція, суд зазначає таке.

Умови поставки згідно Інкотермс-2010 визначаються в специфікаціях до кожної партії товару (п.4.1 Контракту).

Також позивач звернув увагу суду, що ціна товару у прайс-листі, інвойсі, специфікації спочатку розрахована продавцем за умовами поставки FOB, а до загальної ціни додані витрати на транспортування за умовами поставки CFR.

При цьому позивач зазначив, що ціна товару, що визначена у комерційній пропозиції, розрахована за умовами поставки FOB без урахування витрат на транспортування за умовами поставки CFR.

Крім того, позивач посилається на ч. 3 ст. 53 МК України, відповідно до якого комерційна пропозиція не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про відсутність розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, а тому наведені твердження відповідача є безпідставними.

Проаналізувавши доводи сторін, суд доходить висновку, що митним органом безпідставно зазначено про відсутність відповідних документів.

Викладені встановлені судом обставини, підтверджені застосованими нормами матеріального права спростовують доводи представника відповідача щодо недостатності поданих до митниці документів для визначення вартості товарів.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючі встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач під час здійснення контролю митної вартості, приймаючи рішення не довів правомірності своїх дій.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо позовні вимоги належать задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що позов задоволено, керуючись приписами ст. 139 КАС України судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву висловлено думку щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в якій відповідач вказує, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 10000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі, не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

Розглянувши заяву позивача та доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Порядок розподілу судових витрат регулюється ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «МПК ТАЕРС», як замовник та Адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС», як виконавець, 08.02.2022 року укладено договір № 35 про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором. Обсяг необхідної правової допомоги та її вартість узгоджується сторонами у додаткових угодах до даного договору.

За результатами надання професійної правничої допомоги складається Акт прийому передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг фактично наданої Виконавцем допомоги та її вартість (п. 3.1. Договору).

Надання правової допомоги Виконавцем здійснюється на умовах передплати на підставі рахунку Виконавця (п. 3.3. Договору).

Обсяг правової допомоги Виконавця сплачується в розмірі 1850 грн./год. (п. 3.4. Договору).

Суду надано додаткову угоду № 4 до Договору про надання правової допомоги № 35 від 02.09.2022 року, відповідно до п. 1 якої Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів Замовника у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції у справах про визнання протиправним та скасування наступних рішень коригування митної вартості товарів Одеської митниці та карток відмови у кількості 7-ми штук кожної, серед яких також зазначені оскаржувані у цій справі рішення.

Пунктом 2 цієї Додаткової угоди передбачено, що Сторони домовились про встановлення спеціальної вартості послуг Виконавця за даною Додатковою угодою, зокрема за представництво інтересів Замовника: 2.1. у суді першої інстанції 10 000 грн., та відповідно до п. 2.4. цієї Додаткової угоди, загальна вартість послуг з оскарження рішень суб`єктів владних повноважень складає 70 000 грн.

Відповідно до п. 4 цієї Додаткової угоди, вказані у п. 2 суми Замовник сплачує Виконавцеві шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі виставленого рахунку-фактури на умовах 50 % передоплати, 50 % - не пізніше дати ухвалення судом відповідної інстанції рішення у справі.

На підтвердження здійсненої оплати позивачем надано рахунок на оплату №73 від 02.09.2022 року, де пунктом 2 зазначені оскаржувані рішення у справі та відповідно до нього вартість послуги складає 10000,00 грн; заключна виписка з банку за 16.09.2022 року.

У свою чергу суд зазначає, що позивачем не надано детальний опис наданих послуг.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до рахунку на оплату №73 від 02.09.2022 року загальна вартість наданих послуг по цій справі згідно з пунктом 2, склала 10000,00 грн., але детальний опис наданих послуг суду не надано.

Тому вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд виходить із загальних критеріїв визначення необхідності, неминучості та фактичності наданих адвокатом правничих послуг.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінивши наведений розрахунок витрат, з урахуванням категорії даної справи, конкретних обставин у цій справі, суд доходить висновку, що наведені у наданих позивачем документах витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними, та погоджується з клопотанням відповідача в частині зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Так, суд зазначає, що за змістом спірних правовідносин, вказана справа не відноситься до категорії складних, вже сформована судова практика з розгляду та вирішення таких справ.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

Проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що фактичним вираженням наданих представником позивача правових послуг виражається у складанні та поданні до суду позовної заяви та відповіді на відзив.

З урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичними та неминучими витратами на виконання цих робіт є сума 1000 грн., яка й належить відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, оцінюючи надані позивачем докази, що підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг та категорію даної справи, кількість складених представником позивача процесуальних документів, наявність сформованої судової практики з розгляду даної категорії справ, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичні витрати, які належать стягненню з відповідача складають 1000 грн., а тому заява представника позивача належить задоволенню частково, а решт витрат на правничу допомогу слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (, місце знаходження: 03045, м. Київ, Столичне шосе, 98) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631, місце знаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А) про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000188/1 від 02.04.2022 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмову Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000260 від 02.04.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці (, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (, місце знаходження: 03045, м. Київ, Столичне шосе, 98) судовий збір в розмірі 4962 грн. 00 коп. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

В іншій частині вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко