Справа № 280/5677/22
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 листопада 2022 року Справа № 280/5677/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057)

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в розрахунку пенсії за віком, виходячи з приписів частини 2 статті 40 зазначеного Закону, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2019 - 2021 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а само, за 2019 - 2021 роки, з урахуванням вже сплачених сум. починаючи з 06.06.2022 року;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 в подвійному розмірі стажу роботи за період з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХП та провести перерахунок і виплату призначеної пенсії з 06.06.2022 року, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою суду від 27.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивачу з 07.11.2006 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров`я.

06.06.2022 позивачка звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

06.06.2022 відповідачем переведено позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому розмір пенсії за віком розрахований з застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якого сплачені страхові внески за 2014-2016 роки.

Крім того, з отриманого розрахунку стажу позивачка також дізналася, що період її роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002 на посаді фельдшера/лаборанта відділення «штучної нирки» Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя не зараховано до її стажу в подвійному розмірі. Також не зараховано весь період її роботи у відділенні інтенсивної терапії екстракорпаральних методів детоксикації з 01.01.2004 по 31.08.2021 та період роботи в КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР з 01.09.2021 по 31.03.2022.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2019-2021 роки та просила надати відповідь щодо зарахування стажу її роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002, з 01.01.2004 по 31.08.2021, та з 01.09.2021 по 31.03.2022.

Відповідач Листом від 12.08.2022 відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком відповідно до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки. Щодо зарахування стажу роботи в подвійному обчисленні відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» роз`яснено, що право на обчислення стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до цієї статті мають особи, що працювали в закладах охорони здоров`я, перелічених у зазначеній статті. Відповідно до записів трудової книжки не вбачається, що робота з 15.09.1992 по 02.01.2002 на посаді фельдшера/лаборанта відділення «штучної нирки» Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя є роботою в реанімаційному відділенні. Тому врахувати періоди роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022 до стажу роботи в подвійному обчисленні для розрахунку пенсії за віком у Відповідача не має законних підстав.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Далі - Закон №1058-IV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск: К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 +... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Суд вважає, що оскільки позивачу з 07.11.2006 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше 06.06.2022, то відповідач протиправно не призначив позивачу пенсію за віком та не розрахував її з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд не приймає доводи відповідача, оскільки в ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсій по матеріалам пенсійної справи, що в даному випадку відсутнє, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим Законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону.

Таким чином, факт отримання позивачем до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення», а не за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не позбавляє позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019-2021 роки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки є протиправними.

Щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі періодів роботи позивача з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005 року затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Вичерпний перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком визначено пунктом 2.1 Порядку. Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній для призначення пенсії за віком надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 37.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XIІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається зі змісту трудової книжки позивача, остання з 01.10.1991 року працювала в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» та 15.09.1992 була переведена на посаду фельдшера/лаборанта відділення «Штучна нирка».

З 02.01.2002 року відділення «штучна нирка» було перейменовано на відділення інтенсивної терапії екстрокорпоральних методів детоксикаціі та 06.11.2006 позивача було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років.

З 13.11.2006 позивачка була прийнята до в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» на посаду фельдшера-лаборанта відділення інтенсивної терапії екстрокорпоральних методів детоксикаціі та 21.08.2021 була звільнена з посади за угодою сторін.

З 25.08.2021 по 04.04.2022 року позивачка працювала в КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР на посаді фельдшера - лаборанта та старшого фельдшера-лаборанта лабораторії діагностики ВІЛ-інфекцій і опортуністичних захворювань.

Крім того, зазначені періоди роботи позивача також підтверджені Довідкою КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» від 04.08.2022 №158.

Відповідач не заперечував правильність наявних записів про трудову діяльність позивача у наданій ним для призначення пенсії трудовій книжки.

При цьому, відповідач в обґрунтування відмови у зарахуванні стажу у подвійному розмірі посилається на те, що лабораторія (відділення) «Штучна нирка» не відносилась до реанімаційного відділення.

Суд зауважує, що в матеріалах справи містяться копії штатного розпису 5 міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги зі стаціонаром і станцією швидкої медичної допомоги, згідно яких вбачається, що лабораторія «Штучна нирка» створена при реанімаційному відділенні та була структурним підрозділом стаціонару лікарні.

Крім того, як зазначено у листі Запорізької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я від 17.08.2022 № 01-21/А-05/48, періоди роботи при реанімаційному відділенні Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя повинні бути зараховані до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тож, суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що спірні періоди роботи позивача не є роботою у реанімаційних відділеннях. Так, як вбачається з наданих до справи копій документів, лабораторія «Штучна нирка», де працювала позивач, створена при реанімаційному відділенні лікарні, про що свідчить в тому числі і її назва. Тобто, по суті лабораторія «Штучна нирка» була структурним підрозділом реанімаційного відділення лікарні, у зв`язку із чим періоди роботи при реанімаційному відділенні Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя повинні бути зараховані до стажу роботи позивача у подвійному розмірі.

Крім того, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Враховуючи те, що позивачка в період з 25.08.2021 по 04.04.2022 року працювала в КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР на посаді фельдшера - лаборанта та старшого фельдшера-лаборанта лабораторії діагностики ВІЛ-інфекцій і опортуністичних захворювань, суд вважає що зазначений період необхідно зарахувати до стажу роботи у подвійному розмірі.

Таким чином, з огляду на викладені обставини справи, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 15.09.1992 по 02.01.2002 та з 01.01.2004 по 31.03.2022 мають бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі, а відповідно позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені обставини, відповідачем, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, до суду подано не було.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 158-Б, ) -задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управляння Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки та щодо не зарахування до загального стажу роботи у подвійному розмірі періоду її роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002, з 01.01.2004 по 31.03.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із зарахуванням у подвійному розмірі до загального стажу періоду її роботи з 15.09.1992 по 02.01.2002, з 01.01.2004 по 31.03.2022 та із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки з 06.06.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1984,80 грн. (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.11.2022.

Суддя О.В. Конишева