Справа № 160/14824/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 11.04.2007 року по 31.08.2007 року, з 01.09.2007 року по 31.10.2007 року, з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року та з 01.07.2019 року по 20.04.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи з 01.11.1994 року по 22.05.1996 року, період проходження військової служби з 23.05.1996 року по 26.11.1997 року та до спеціального та пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 03.11.2009 року по 20.04.2021 року "підземний гірничий очисного забою" з повним робочим днем в шахті;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок тa виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ст. 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 11.05.2022 року, тобто в межах шести місяців з часу, коли стало відомо про порушення права на належне пенсійне забезпечення.
Позовна заява обґрунтована протиправністю дій відповідача, які полягають у відмові здійснити у перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Позивач зазначає, що має право на перегляд пенсії в розмірі пенсії за віком відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки має достатньо страхового стажу. При цьому відповідачем протиправно не зараховано частину стажу до загального та пільгового стажу. Вважає такі дії протиправними та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №7504/22 від 28.10.2022). У відзиві представник позивача, зокрема, вказав, що відповідно до даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку позивача («індивідуальні відомості рол застраховану особу»), відсутня сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 11.04.2007 по 31.08.2007, з 01.09.2007 по 31.10.2007, з 01.09.2014 по 30.09.2014 та з 01.07.2019 по 20.04.2021, отже відсутні підстави для зарахування зазначеного оспорюваного періоду роботи до страхового стажу. Щодо зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 01.11.1994 по 22.05.1996 в АТ «Новгородський машзавод», період проходження військової служби з 23.05.1996 по 26.11.1997 зазначає, що трудова книжка позивача не містить відомостей про розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається період роботи, атестація робочого місця, робота повний робочий день та інші відомості, що визначають пільговий характер роботи. Також, під час роботи за Списком №1 в період з 03.11.2009 по 20.04.2021 відповідно до інформації, що зазначена в Довідці, наявні безоплатні відпустки. Крім того, за періоди роботи з 01.07.2019 по 20.04.2021 відсутня сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, оскільки страховий стаж позивача для визначення права на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком складає 16 років 9 місяців 20 днів, у тому числі робота в шахті на підземних роботах за Списком №1 10 повних років (26 років 9 місяців 20 днів), право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відсутнє. З урахуванням викладеного у відзиві просить у задоволенні позову відмовити.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.04.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.07.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про перегляд пенсії в розмірі пенсії за віком відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; надати інформацію, які періоди роботи невраховані до пільгового стажу роботи.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Згідно частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;
У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.
У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.
Частиною першою ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Так, у відповідності до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу, зокрема, у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно.
Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.
Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 07.04.2021.
Відповідно до відзиву відповідача, страховий стаж позивача для визначення права на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком складає 16 років 9 місяців 20 днів, у тому числі робота в шахті на підземних роботах за Списком №1 10 повних років (26 років 9 місяців 20 днів)
Відтак, на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності, всупереч приписам статті 33 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у позивача був відсутній страховий стаж 35 років, який є обов`язковою умовою для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком
На момент звернення позивача 21.04.2021 із заявою до відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, наявний страховий стаж позивача становив 16 років 9 місяців 20 днів, у тому числі робота в шахті на підземних роботах за Списком №1 10 повних років (26 років 9 місяців 20 днів).
З урахуванням викладеного, за відсутності страхового стажу 35 років у позивача відсутнє право на отримання пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до статті 33 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому відповідач діяв правомірно, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст.33 ч.2 Закону, в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наявності 35 років страхового стажу.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.11.1994 року по 22.05.1996 року, період проходження військової служби з 23.05.1996 року по 26.11.1997 року та до спеціального та пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 03.11.2009 року по 20.04.2021 року "підземний гірничий очисного забою" з повним робочим днем в шахті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі - Порядок № 637).
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, зазначеним Порядком передбачено у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою.
Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування конкретних періодів до пільгового стажу.
Так, позивач зазначає, що йому пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано період роботи з 03.11.2009 року по 20.04.2021 року "підземний гірничий очисного забою" з повним робочим днем в шахті .
Відповідач у відзиві вказує, що період роботи з 03.11.2009 по 20.04.2021 зараховано позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №1 на підставі довідки про підтвердження пільгового характеру роботи від 20.04.2021 №5-71/849, видану ДП «Торецьквугілля». При цьому до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано періоди роботи з 12.06.2010 по 18.06.2010, з 01.10.2014 по 23.10.2014, з 01.11.2014 по 30.11.2014, з 05.04.2015 по 05.04.2015, з 19.04.2015 по 21.04.2015, з 25.03.2016 по 25.03.2016, з 07.04.2016 по 07.04.2016, з 16.05.2016 по 16.05.2016, з 21.08.2018 по 21.08.2018, з 31.08.2018 по 31.08.2018, з 19.09.2018 по 19.09.2018, з 20.10.2018 по 20.10.2018, з 03.02.2019 по 03.02.2019, з 28.04.2019 по 26.06.2019 відповідно до довідки від 20.04.2021 №5-71/849, оскільки наявні безоплатні відпустки.
Щодо неврахування днів відпусти без збереження заробітної плати до пільгового стажу, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.
Суд звертає увагу на те, що у наведених вище довідках, що додані до позовної заяви та документів, що додані до заяви при призначенні пенсії, відсутні відомості про надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю.
З огляду на викладене, за заявленими в цій частині підставами позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плат
Щодо зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 01.11.1994 по 22.05.1996 в АТ «Новгородський машзавод», суд зазначає на ступне.
Відповідно до відзиву відповідач зазначає, що вказаний період не враховано до пільгового стажу посилаючись на те, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 не містить відомостей про розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається період роботи, атестація робочого місця, робота повний робочий день та інші відомості, що визначають пільговий характер роботи.
Судом досліджено записи, що містяться в трудовій книжці позивача, відповідно до яких встановлено, що під номером 1 містить запис про працевлаштування в АТ «Новгородський машзавод» на посаду транспортувальника формувального складу 1 розряду летійного цеху. Під номером 2 міститься запис про звільнення у зв`язку з уходом до ВС України.
Суд зазначає, що із системного аналізу наведених вище по рішенню правових норм Порядку №637 вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 у справі № 336/3067/17.
Суд звертає увагу, що даних трудової книжки у даному випадку недостатньо, оскільки пільговий стаж працівнику можливо розрахувати за умови їх зайнятості на відповідних роботах повний робочий день, що необхідно встановити.
Як слідує з копії трудової книжки позивача, в ній відсутні відомості, які б свідчили про зайнятість позивача у період роботи на зазначеному підприємстві повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. В трудовій книжці позивача також відсутні відомості щодо найменування Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за спірний період його роботи.
Наявність у трудовій книжці періоду роботи та посади позивача на АТ «Новгородський машзавод» не свідчить про наявність у позивача права на зарахування спірного періоду до пільгового стажу, оскільки не звільняє від врахування інших умов встановлених статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідних для зарахування спірного періоду до пільгового стажу.
Водночас, наявні в матеріалах справи документи не підтверджують зайнятість позивача повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці по Списку № 1, тоді як підтвердження зайнятості повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній необхідних записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 337/1297/17.
Уточнюючу довідку із зазначенням характеру виконуваної роботи, віднесення даної професії до Списків, що надають право на призначення пільгової пенсії та інформації про зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці повний робочий день позивачем до суду не надано.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови роботодавця надати його працівнику довідку, яка підтверджує пільгових характер роботи, така особа в має можливість скористатись своїм правом на судовий захист у іншому процесі (цивільному), пред`явивши позов до Товариства щодо видачі відповідної довідки.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.07.2019 у справі № 336/3067/17. Так, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у вищезазначеному рішенні зазначила, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах необхідно підтвердити пільговий характер умов праці, уточнюючою довідкою підприємства, саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день.
Щодо зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби з 23.05.1996 по 26.11.1997 суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У відповідності до статті 2 Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України, щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби", час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вимог статті 8 вищезазначеного Закону встановлено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Враховуючи те, що перед призовом на військову службу позивач працював в АТ «Ногвгородський машзавод», на посаді щодо якої відсутня інформація щодо віднесення до посади, що дає право на зарахування даного періоду до пільгового стажу, то суд вважає, що вимоги щодо зарахування до пільгового стажу періоду військової служби є передчасними.
Щодо вимог про зарахування до страхового стажу періоди роботи з 11.04.2007 року по 31.08.2007 року, з 01.09.2007 року по 31.10.2007 року, з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року та з 01.07.2019 року по 20.04.2021 року судом встановлено наступне.
Так, судом встановлено, що відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 11.04.2007 по 31.08.2007, з 01.09.2007 по 31.10.2007, з 01.09.2014 по 30.09.2014 та з 01.07.2019 по 20.04.2021 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З цього приводу суд зазначає наступне.
За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (частина третя статті 24 Закону №1058-IV застосовується з 01 жовтня 2017 року).
Згідно із частиною першою статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058-IV).
Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, на переконання суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески.
Суд зазначає, що матеріали справи та документи, що були подані до пенсійного органу при зверненні при призначенні пенсії не містять доказів нарахування заробітної плати за спірний період з відрахування з неї страхових внесків.
Відтак, з врахуванням встановлених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу відповідних періодів роботи є такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладене, суд наголошує, що не може підміняти собою пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на власний розсуд розраховувати пільговий чи страховий стаж особи, при цьому підстави для такого перерахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до вимог статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" судом не встановлено.
З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується, оскільки в задоволені позову відмовлено.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко