Справа № 320/6763/21
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Київ справа №320/6763/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ПФУ у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача про відмову у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час знаходження у закордонному відрядженні в Ірані (довідка ВСМО "Заграненергобудмонтаж" 22-во-1-14/2 та виписки з наказу Армгідроенергобуду за № 241 від 12 вересня 1983 р."), провести перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу з 1 жовтня 2020 р.;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час знаходження у закордонному відрядженні в Ірані (довідка ВСМО "Заграненергобудмонтаж" 22-во-1-14/2 та виписки з наказу Армгідроенергобуду за № 241 від 12 вересня 1983 р."), провести перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу з 1 жовтня 2020 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірним рішенням позивачу відмовлено у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані (довідка ВСМО "Заграненергобудмонтаж" 22-во-1-14/2 та виписки з наказу Армгідроенергобуду за № 241 від 12 вересня 1983 р."). Позивач вважає це рішення протиправним, просить зарахувати вказаний стаж роботи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

2 липня 2021 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що записи в трудовій книжці спеціалістів здійснюються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. В довідках зазначається період роботи за кордоном і займана посада, також підстава видачі (номери і дати відповідних наказів). Зазначає, що запис в трудовій книжці за № 18 не містить необхідної інформації та в матеріалах пенсійної справи позивача відсутня довідка про роботу за кордоном, підстав для зарахування до страхового стажу періоду з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р.

13 липня 2021 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Стверджує, що у його трудовій книжці є необхідні записи і зміст записів за № 17 та № 18 трудової книжки щодо закордонного відрядження з викладеною у них інформацією в повному обсязі відповідають вимогам п.п. 52-53 Порядку про умови праці радянських працівників за кордоном, а отже це є достатньою підставою для зарахування періоду роботи позивача у відрядженні в Ірані, як працівника БУ Вірменської АЕС в загальний страховий стаж при призначенні та нарахуванні пенсії.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач з 2003 р. є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у відповідача.

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача за № 17 згідно з наказом по БУ-2 Вірменської АЕС №119 від 30.06.1980 останній був відряджений у закордонне відрядження в Іран строком на 1 рік.

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача за № 18 згідно з наказом по БУ-2 Вірменської АЕС №119 від 30.06.1980 останній з 30.06.1980 по 21.04.1983 знаходився у закордонному відрядженні в Ірані (довідка ВСМО "Заграненергобудмонтаж" 22-во-1-14/2 та виписка з наказу Армгідроенергобуду за № 241 від 12 вересня 1983 р.").

Аналогічна інформація про період та підстави перебування позивача на роботі у закордонному відрядженні в Ірані наведена у довідці, наданій Національним архівом Вірменії від 2 березня 2021 р. № с-1404, в якій вказана інформації про стаж роботи за період з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р.

Відповідно до довідки від 2 березня 2021 р. № С-1404, виданої Національним архівом Вірменії, позивач з 21 червня 1980р. на підставі наказу № 119 від 30 червня 1980 р. командирований в м. Москва «Заграненерностроймонтаж» для подальшого направлення в закордонне відрядження в Іран, терміном на 1 рік та із 16 вересня 1983 р. на підставі наказу № 145 від 16 вересня 1983 р. позивач повернувся із закордонного відрядження в Іран з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. У довідці зазначено також, що з доходів позивача здійснювалися всі відрахування до Фонду соціального страхування.

Упродовж 2020 р. позивач звертався до відповідача із заявами, в яких зазначав про необхідність з`ясування правильності обчислення його страхового стажу та перерахунку пенсії (заяви від 18 червня, 17 липня).

1 жовтня 2020 р. позивач звернувся до відповідача із скаргою на неправомірні дії посадових осіб ГУ ПФУ у Київській області і вимагав провести перерахунок пенсії з моменту її призначення з 2003 р. по 2020 р. та зарахувати до стажу період роботи у відрядженні в Ірані.

20 листопада 2020 р. відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що у трудовій книжці є запис про відрядження на роботу до Ірану, проте відсутня інформація про те, що за цей період за ним зберігався середній заробіток, з якого сплачувалися страхові внески.

21 січня 2021 р. позивачем подано скаргу до Департамента пенсійного забезпечення ПФУ, за результатами розгляду якої 03.03.21 йому надано відповідь..

3 березня 2021 р. позивач звернувся до Директора юридичного департаменту Пенсійного фонду України із заявою, в якій зазначив, що у 2003 р. територіальним органом ПФУ не було направлено відповідні запити і не витребувано всю необхідну інформацію як стосовно періоду роботи позивача у БУ Вірменської АЕС, так і за час перебування у відрядженні в Ірані, розміру отриманих ним доходів, сплачених страхових внесків. Унаслідок цього йому не зараховано стаж роботи за час цього відрядження і не перераховано пенсію. Вважає, що це сталося внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків працівниками відповідного територіального органу ПФУ при призначенні та нарахуванні позивачу пенсії у 2003 році і не повинно було вплинути на розрахунок страхового (трудового) стажу, включення до нього всього періоду його перебування у закордонному відрядженні в Ірані.

Відповідачем за наслідками розгляду заяви прийнято рішення від 9 березня 2021 р. № 1000-0306-8/23663. Позивача повідомлено, що пунктом 51-53 розділу ІІІ Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 25 грудня 1974 р. № 365, передбачено, що в трудові книжки спеціалістів, направлених за кордон для надання технічної допомоги та інших послуг, підприємства здійснюють запис про відрядження їх в розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботах за кордоном.

Записи в трудовій книжці спеціалістів здійснюються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. В довідках зазначається період роботи за кордоном і займана посада, а також підстави видачі (номери і дати відповідних доказів).

Проте, відповідач вважає, що запис в трудовій книжці за № 18 та довідка надана Національним архівом Вірменії від 2 березня 2021 р. № с-1404 не містить необхідної інформації, підстав для перерахунку страхового стажу роботи за період з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. немає

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 1 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).

Так згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або коли у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи.

Судом встановлено, що відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що запис в трудовій книжці за № 18 та довідка надана Національним архівом Вірменії від 2 березня 2021 р. № с-1404 не містить необхідної інформації, підстав для перерахунку страхового стажу роботи за період з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. немає.

Надаючи оцінку цим доводам та аргументам відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 2,3 розділу І, п. 50 розділу ІІ, п. 52, 53 розділу ІІІ «Правил про умови праці радянських працівників за кордоном», затверджених постановою державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 365 від 25 грудня 1974 р., на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширюється дія законодавства Союзу РСР та союзних республік з особливостями, встановленими цими Правилами.

Радянські громадяни, направлені з СРСР та прийняті на місцях з числа членів сімей цих громадян на штатні посади для роботи в установах СРСР за кордоном, вважаються працівниками цим міністерств (відомств), які здійснюють регулюючу або оперативну діяльність по відношенню до відповідних установ СРСР за кордоном.

Всі посадові призначення та переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлюються наказами (розпорядженнями) зазначених міністерств (відомств) незалежно від наказу відповідної установи СРСР за кордоном. Записи в трудових книжках щодо роботи за кордоном здійснюються цими міністерствами (відомствами).

До стажу роботи за спеціальністю (педагогічний, медичний та ін.) враховується час роботи в установах СРСР за кордоном по цій спеціальності.

В трудові книжки спеціалістів, які направляються на роботу за кордоном, підприємство (установа, організація) вчиняють запис щодо відкомандирування їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, на яких вони працювали до виїзду за кордон.

Посадові призначення та переміщення спеціалістів (в тому числі прийнятих на місця з числа членів сім`ї сімей радянських працівників за кордоном) оформлюються у СРСР наказом по міністерству (відомству), яке направляє спеціалістів, а за кордоном - наказом по апарату радника з економічних питань (а в країнах, в яких відсутній радник з економічних питань, наказом по Посольству СРСР).

Записи в трудові книжки спеціалістів вчиняються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств та відомств. В довідках зазначається час роботи за кордоном і посада, а також підстави їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

В трудові книжки спеціалістів, прийнятих на місці з числа членів сімей для роботи у радянських будівельних організаціях за кордоном або на об`єктах, які споруджуються за сприянням СРСР, записи про роботу здійснюються відповідними міністерствами (відомствами).

Так, підставою для прийняття пенсійним органом оскаржуваного рішення про розгляд спірних питань, які виникають під час (перерахунку) пенсії стало те, що запис в трудовій книжці за № 18 та довідка, надана Національним архівом Вірменії від 2 березня 2021 р. № с-1404, не містить необхідної інформації, підстав для перерахунку страхового стажу роботи за період з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. немає.

Разом з тим, суд зазначає, що копія трудової книжки позивача містить запис №18, згідно з яким з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. він перебував у закордонному відрядженні в Ірані ( підстава для запису - справка ВСМО Заграненергостроймонтажа 22-ВО-1-14/2 і виписки із наказу Армгідроенергостроя за № 241от 12 вересня 1983 р.).

Отже, судом встановлено, що позивач відряджений в закордонне відрядження в Іран 30 червня 1980 р., а 21 квітня 1983 р. повернувся із закордонного відрядження з Ірану, що також підтверджується архівною довідкою Національного архіву Вірменії від 2 березня 2021 р. № С-1404.

Суд бере до уваги, що наведена вище трудова книжка позивача, окрім того, що підтверджує факт роботи позивача у спірний період за кордоном в Ірані, також підтверджує, що позивач повернувся з Ірану, що узгоджується з приписами п. 53 розділу ІІІ «Правил про умови праці радянських працівників за кордоном», затверджених постановою державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 365 від 25 грудня 1974 р.

Отже, з урахуванням приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки в трудовій книжці позивача наявні необхідні відомості про період його роботи з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. в Ірані, що не було спростовано пенсійним органом у встановленому законом порядку, відповідач помилково не врахував наведені відомості трудової книжки позивача під час вирішення питання про зарахування вказаного періоду роботи позивача в Ірані за заявою останнього.

Вищевказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27 квітня 2020 р. по справі №361/4230/17.

Суд зазначає, що у наявних у справі документах, що були предметом розгляду пенсійного органу, відсутні будь-які об`єктивні сумніви щодо правильності записів стосовно періоду роботи позивача з 30 червня 1980 р. по 21 квітня 1983 р. в Ірані.

З урахуванням наведеного суд визнає, що рішення відповідача про відмову у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та відмову провести перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу, є протиправним, і з цих підстав позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При цьому суд також бере до уваги таке. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивачем не заявлено позовної вимоги про скасування вказаного вище рішення відповідача про відмову у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та провести перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу. З урахуванням наведеного, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог і не тільки визнати протиправним, але й скасувати зазначене Рішення.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та провести перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу з 1 жовтня 2020 р., судом встановлено таке.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки рішення відповідача про відмову у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та проведенні перерахунку пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу, судом визнано протиправним і скасовано, то це означає, що заява позивача про зарахування страхового стажу та проведенні перерахунку пенсії, не вирішена належним чином, отже відповідач повинен повторно прийняти нове рішення за цією заявою.

Це означає, що свобода розсуду (дискреція) відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо призначення пенсії позивачу за таких обставин зведена до мінімуму і передбачає прийняття лише одного рішення - про призначення позивачу такої пенсії.

Тому із застосуванням положень п.4 ст. 245 КАС України суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати позивачу періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та провести перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу з 3 березня 2021 р., оскільки саме 3 березня 2021 р. позивач звернувся із заявою до відповідача, саме ця заява позивача вирішена у спірному Рішенні, в якому він отримав відмову, яку оскаржив до суду.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту за заявленою позовною вимогою буде найбільш ефективним у цій справі.

При цьому суд бере до уваги, що позивачем вказано у позовних вимогах про здійснення такого перерахунку саме з 1 жовтня 2020 р., проте не обґрунтовує підстав для застосування саме цієї дати. Суд щодо визначення дати здійснення перерахунку зазначає про таке. 1 жовтня 2020 р. позивач звертався до відповідача не із заявою про зарахування стажу та перерахунком пенсії, а із скаргою на дії працівників органу ПФУ, хоча і зазначав у скарзі вказані питання. На цю скаргу йому надано відповідь, після отримання якої позивач до суду не звертався. Отже, 1 жовтня 2020 р. позивач заяви визначеної форми до відповідача у встановленому порядку не подавав. Лише після звернення позивача із заявою від 3 березня 2021 р. відповідачем прийнято рішення по суті, яке є предметом розгляду у цій справі, що і обумовило звернення позивача до суду. Тому суд зазначає, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог в частині дати перерахунку з 1 жовтня 2020 р. відсутні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було відмовлено у зарахуванні стажу та перерахунку пенсії позивачу, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії відповідача були протиправними. Право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. згідно з квитанцією від 4 червня 2021 р. № 62602001.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила ч. 3 ст. 139 КАС України, і беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 700 грн. 00 коп. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Київській області від 09.03.2021 № 1000-0306-8/23663 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та проведенні перерахунку пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління ПФУ у Київській області зарахувати ОСОБА_1 періоду роботи в Будівельному управлінні Вірменської АЕС з 30 червня 1980 року по 21 квітня 1983 року під час перебування у закордонному відрядженні в Ірані та провести із 3 березня 2021 р перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням загального страхового стажу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Головного управління Пенсійного фонду України у Київської області, адреса: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, код ЄДРПОУ - 22933548.

Суддя Журавель В.О.