Справа № 440/9318/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/9318/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/9318/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24.10.2022 ОСОБА_1 направила до Полтавського окружного адміністративного суду позов, заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 27.01.2022 №15/02.22-06 щодо відмови у призначенні їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", зобов`язавши ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника.
В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин перебування її на утриманні у померлого чоловіка ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
У наданому до суду 17.11.2022 відзиві на позов представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника на підставі статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки заявниця не надала документальних доказів на підтвердження факту перебування на утриманні у померлого чоловіка, чи доказів спільної з ним реєстрації за однією адресою (а.с. 33).
Розгляд справи, відповідно до частини другої статті 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 (у дівоцтві - Колісник), ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 20.12.2019 (а.с. 19), з 09.02.2019 має статус особи з інвалідністю третьої групи, як це видно з довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0078593 (а.с. 18).
23.04.2013 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що свідчать відмітки у паспорті позивача серія НОМЕР_2 , виданому Миргородським МВ УДМС України в Полтавській області 20.06.2013 (а.с. 5-6), та свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області 23.04.2013, в якому вона перебувала до смерті чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 9).
У свою чергу ОСОБА_2 , відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 , виданим Феодосійським ОМВК 07.10.2003, мав статус ветерана військової служби (а.с. 15). Відповідно до пенсійного посвідчення від 01.06.2010 серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років, мав інвалідність 2 групи (а.с. 16).
Як свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 14.11.2000 (а.с. 11), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 14.11.2020 Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зроблено відповідний актовий запис №578.
З матеріалів справи суд з`ясував, що 08.12.2021 ОСОБА_1 через ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася до ГУПФ із заявою для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника.
На підставі цієї заяви ІНФОРМАЦІЯ_3 оформив подання про призначення пенсії (від 16.12.2021 №УЧ-58597) та 16.12.2021 за вих №9/1/8944 надіслав до ГУПФ.
Розпорядженням Відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення ГУПФ від 27.01.2022 №15/02.22-06 (а.с. 34) за наслідками розгляду подання на гр. ОСОБА_1 від 16.12.2021 (отримане 05.01.2022) та доданих до нього документів було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника керуючись статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пунктом 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки заявницею не додано документа, який би підтверджував факт перебування гр. ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка, чи спільну з ним реєстрацію за однією адресою.
Не погодившись із правомірністю мотивів відмови, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі Закон №2262-ХІІ, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Частиною третьою статті 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті (ст. 29 Закону №2262-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 30 Закону №2262-ХІІ, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
За приписами статті 31 Закону №2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Таким чином, приписами Закону №2262-ХІІ члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у разі втрати годувальника.
У зв`язку з цим позивач не без підстав претендує на перехід на пенсію у разі втрати годувальника.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (надалі - Порядок №3-1).
Відповідно до пункту 10 Порядку №3-1, для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.
Відповідач заперечує право ОСОБА_1 на призначення пенсії в разі втрати годувальника на підставі Закону №2262-ХІІ з огляду на факт відсутності документа, який би підтверджував факт перебування позивача на утриманні свого померлого чоловіка, чи спільну з ним реєстрацію за однією адресою.
Оцінюючи обґрунтованість таких мотивів, суд перевіряв докази, за наслідками аналізу яких відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу відповідної пенсії.
Так, суд встановив, що звертаючись до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, ОСОБА_1 надала довідку від 07.12.2021, складену вуличним комітетом у складі голови ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та засвідчену Організаційним відділом Миргородської міської ради Полтавської області (а.с. 36), за змістом якої вуличний комітет підтверджує, що громадянин ОСОБА_2 до моменту своєї смерті 14.11.2020 дійсно проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 , яка знаходилася на його утриманні, за адресою: АДРЕСА_1 .
Коментуючи цей документ, відповідач у відзиві зазначив, що довідка від 07.12.2021 про перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого годувальника не містить жодних реквізитів організації, якою була видана, та даних щодо посадової особи, яка її підписала.
Відповідач також вказав, що 27.01.2022 на адресу ГУПФ надійшла аналогічна довідка №17 від 07.12.2021, де замість кутового штампу організації поставлено печатку "Для довідок" організаційного відділу Миргородської міської ради.
Надаючи власну оцінку цим довідкам, суд зазначає, що, як і стверджує відповідач, надані позивачем до пенсійного органу та до суду довідки вуличного комітету хоч і складені в один день і за одним номером, проте різняться за своїм змістом і оформленням, що ставить під сумнів правдивість відображеної у них інформації, яка по суті зводиться до двох тверджень, першим з яких є твердження про сумісне проживання пенсіонерів у м. Миргороді, а другим є твердження про факт перебування позивача на утриманні померлого.
Аналізуючи перше твердження про сумісне проживання, суд з`ясував, що відповідно до відміток у паспорті місце реєстрації ОСОБА_1 у період з 13.04.1998 по 28.11.2016 було с. Савинці Миргородського району, у період з 28.11.2016 по 11.05.2018 - АДРЕСА_2 , а з 11.05.2018 і до нині - АДРЕСА_1 (а.с. 6).
У свою чергу померлий ОСОБА_2 з 07.02.2003 і до смерті був зареєстрований відділом внутрішніх справ тимчасово окупованого АДРЕСА_3 (а.с. 8). Крім цього, ОСОБА_2 до моменту смерті мав статус пенсіонера РФ, про що свідчить довідка федеральної казеної установи "військовий комісаріат республіки Крим" міноборони РФ від 27.07.2021 №2551/ЦСО, якою начальник центру соціального забезпечення військового комісаріату республіки Крим ОСОБА_7 інформує військового комісара Полтавської області та ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 був отримувачем пенсії по інвалідності. Пенсія виплачена по 30.11.2020. Розмір пенсії на вказану дату складав 33279,68 рублів у місяць (а.с. 17).
Вказана обставина достовірно свідчить про те, що ОСОБА_2 мав громадянство РФ, паспорт громадянина РФ та статус пенсіонера РФ, які він не міг отримати на підконтрольній Україні території, в тому числі й на території Миргородського району, де проживає позивач.
Так чи інакше доказів на підтвердження факту зняття з реєстрації у м. Феодосія та/або реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" чи як внутрішньо переміщеної особи позивач не надає, а матеріали адміністративної справи не містять.
Тож твердження про сумісне проживання, відображене в обох довідках вуличного комітету, крім того, що не містить відомостей про період сумісного проживання, ще й суперечить іншим документальним записам в офіційних документах, у зв`язку з чим це твердження визнається судом неприйнятним.
Не спростовує цей висновок суду і акт підтвердження фактичного місця проживання особи, складений тим же вуличним комітетом 15.02.2022, оскільки так само суперечить іншим документальним записам в офіційних документах, і до того ж не пред`являвся до ГУПФ, а тому оцінка документу пенсійним органом не надавалася.
Друге твердження - про факт перебування позивача на утриманні померлого однозначно стосується питань матеріального, грошового та подібного їм забезпечення. У зв`язку з цим суд зазначає, що інформація такого змісту є конфіденційною і може бути розкрита лише у випадках, передбачених законом або з дозволу самої особи, і лише компетентним органом.
Тож очевидним є те, що вуличний комітет, як орган самоорганізації населення у відповідності до ст. 14 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", не був наділений органом місцевого самоврядування такими повноваженнями за життя померлого, оскільки будь-яких доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Завданням органу самоорганізації населення, як правило, є створення умов для участі жителів у вирішенні питань місцевого значення в межах Конституції і законів України, задоволення соціальних, культурних, побутових та інших потреб жителів шляхом сприяння у наданні їм відповідних послуг, участь у реалізації соціально-економічного, культурного розвитку відповідної території, інших програм.
Відтак твердження про факт перебування позивача на утриманні померлого, відображене в обох довідках вуличного комітету, суд визнає голослівним, оскільки це твердження не підтверджене компетентним органом у порядку, що не суперечить вимогам закону, на підставі допустимих доказів.
Таким чином, звертаючись за призначенням пенсії у разі втрати годувальника на підставі ст. 30 Закону №2262-ХІІ, позивач не надала документа, який би підтверджував факт перебування на утриманні померлого чоловіка, чи спільну з ним реєстрацію за однією адресою, у зв`язку з чим висновок пенсійного органу про відсутність підстав для призначення відповідного виду пенсії, викладений у розпорядженні Відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення ГУПФ від 27.01.2022 №15/02.22-06, суд визнає правомірним.
За таких обставин заявлений позов суд визнає безпідставним, у зв`язку з чим залишає такий без задоволення у повному обсязі.
За відсутності підстав для задоволення позову, відсутні й підстави для розподілу судових витрат, які складаються лише із сум сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун