Справа № 380/10856/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №59 від 05.07.2022 про відмову позивачці у допризначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій як це передбачено пунктом 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу у розмірі десять місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що має право на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV Закону №1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак вона звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про отримання такої допомоги, однак отримала відмову. Відмова пенсійного органу мотивована тим, що відсутні дані в індивідуальних відомостях з 01.09.2017 по день досягнення пенсійного віку, внаслідок чого страховий стаж за спеціальністю складає 26 років 8 місяців 9 днів, чого недостатньо для реалізації права на отримання грошової допомоги. Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 12.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На розгляд суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1), у якому посилається на відсутність індивідуальних відомостей про застраховану особу з 01.09.2017 по день звернення за перерахунком пенсії. Крім того вказує, що оскаржуване рішення приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 12.08.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії як співвідповідача; запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати відзив на позовну заяву подати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали відзив на позовну заяву, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів учасникам справи; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області належним чином засвідчену копію оскаржуваного рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-2) подало відзив на позовну заяву, у якому вказує, що не вбачає правових підстав для виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях з 01.09.2017 по день досягнення пенсійного віку, внаслідок чого страховий стаж складає 26 років 8 місяців 9 днів, чого недостатньо для реалізації права на отримання грошової допомоги. Крім того, даними персоніфікованого обліку не підтверджено факт роботи позивачки за спеціальністю на момент досягнення пенсійного віку. Зазначає, що у випадку сплати єдиних соціальних внесків та подання звітів про це підприємством, де працювала позивачка з 01.09.2017, Головне управління може здійснити перерахунок страхового стажу позивачки за спеціальністю, а також підтвердити факт роботи позивачки на момент досягнення пенсійного віку та на підставі цього призначити їй відповідну грошову допомогу.

Позивачка подала відповідь на відзив, у якому вказує, що наведені відповідачами доводи не спростовують заявлених позовних вимог.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивачка, ОСОБА_1 , з 11.05.2022 отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням про відмову у перерахунку пенсії №59 від 05.07.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачці в проведенні перерахунку пенсії допризначенні грошової допомоги в розмірі 10 призначених пенсій пенсіонера з огляду на відсутність даних в індивідуальних відомостях.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

П. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсі за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).

Розділом ІІ «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у наступних закладах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

З аналізу наведених норм випливає, що умовами для призначення позивачці грошової допомоги у відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV є:

- досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV;

- на день досягнення пенсійного віку особа повинна працювати в закладі чи установі державної чи комунальної власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- наявність страхового стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах;

- до моменту призначення пенсії за віком особа не отримувала будь-якої пенсії.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачами не заперечується факти досягнення позивачкою пенсійного віку та того, що до моменту призначення пенсії за віком (12.05.2022) позивачка не отримувала будь-якої пенсії.

З оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачці грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV Закону №1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стала відсутність в даних індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб відомостей з 01.09.2017 по день досягнення пенсійного віку.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 с. 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі ст.1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Ч. 2 ст.24 Закону №1058-IV, передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №2464-VI, реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст.20 Закону №2464-VI, персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 26 Закону№2464-VI, посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону, платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що відповідальність як за сплату страхових внесків, так і за неподання звітності (відомостей) про їх нарахування та сплату покладена саме на роботодавця.

Таким чином суд погоджується з доводами позивачки з приводу того, що відсутність в реєстрі застрахованих осіб відомостей про нарахування та сплату страхових внесків є відповідальністю підприємства-страхувальника, відтак не може бути підставою для не зарахування періоду роботи позивачки з 01.09.2017 по день досягнення пенсійного віку.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 березня 2021 року (справа №423/757/17) та у постанові від 31 березня 2021 року (справа №242/5696/16-а), у яких зазначено, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Разом з тим, твердження відповідача-2 про те, що відсутнє підтвердження факту роботи позивачки за спеціальністю на момент досягнення пенсійного віку, спростовуються записами трудової книжки позивачки, копія якої долучена до матеріалів пенсійної справи.

Зважаючи на наведене суд доходить висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №59 від 05.07.2022, а відтак про наявність підстав для його скасування.

У позовних вимогах позивачка просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу у розмірі десять місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що підставою для відмови позивачці у призначенні грошової допомоги у зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях, однак, при цьому, не перевірив наявність обов`язкових умов, передбачених п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Беручи до уваги те, що при вирішенні питання про призначення позивачці грошової допомоги, відповідач дійшов невірного висновку щодо не зарахування позивачці до спеціального стажу періоду роботи з 01.09.2017 по день досягнення пенсійного віку, внаслідок чого не дослідив в повній мірі наявність чи відсутність у позивачки права на призначення їй вказаної допомоги, та враховуючи те, що уповноваженим органом для призначення грошової допомоги є Пенсійний фонду України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права буде є зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивачки про призначення грошової допомоги, передбаченої передбачено пунктом 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду, а не зобов`язання відповідача-2 нарахувати та виплатити таку грошову допомогу.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів підлягає сума у розмірі 992,40грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №59 від 05.07.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги, передбаченої передбачено пунктом 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ).

Суддя Сидор Н.Т.