Справа № 420/13539/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Киїі, 04053, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області та призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними та скасувати рішення № 48 від 26.07.2022 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області та призначити пенсію на за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.07.2022 року їй виповнилося 60 років. 19 липня 2022 року позивач звернулася до управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 48 вiд 26.07.2022 року позивачу було відмовлено, так як до страхового стажу не зараховані періоди роботи 3 03.06.1985 року по 13.04.1989 року, так як виправлення дати наказу на звільнення не завірено належним чином.

Позивач зазначає, що її трудова книжка видана відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та посилається на те, що обов`язок заповнення трудової книжки покладено на роботодавця та позивач не може нести надмірний тягар за неналежне заповнення трудової книжки.

Вважаючи, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області, пряме порушення конституційного права позивача на соціальний захист, остання звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 03.10.2022 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору та відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

18.10.2022 року до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зазначаючи, що згідно п.2.26 Інструкції 58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Отже, при розгляді заяви про призначення пенсії Головним управлінням було правильно застосовано норми законодавства та не зараховано до страхового стажу оскаржувані періоди роботи. Крім того, на думку відповідача, позовна вимога позивача в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 по 13.04.1989 не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматися відповідне рішення, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження Пенсійного фонду України.

07.11.2022 року до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, в якому другий відповідач вказав, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідка про підтвердження періоду роботи) страховий стаж складає 26 років 2 місяці 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи з 03.06.1985 по 13.04.1989 (виправлення дати наказу на звільнення не завірено належним чином).

Враховуючи вищевикладене, для призначення пенсії за віком гр. ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні підстави в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

10.11.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області.

21.11 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві.

Зазначені відповіді на відзив є ідентичними за своїм змістом та ґрунтуються на твердженнях позовної заяви. Крім того, позивач в них наголошує, що, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, не повідомило позивача, що вона має право підтвердити свій стаж іншими документами, свідками, жодних документів на підтвердження роботи у спірні періоди не витребувались, ОСОБА_1 про засідання комісії не була повідомлена, що позбавило її можливості надати пояснення та заявити клопотання про витребування необхідних документів.

Заперечення на відповідь на відзив від відповідачів не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню нею 60 років, звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в м. Києві, за результатом опрацювання якої, прийнято рішення № 48 від 26.07.2022 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено недостатність страхового стажу позивача для призначення пенсії. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено: відповідно до частини 1 статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідка про підтвердження періоду роботи) страховий стаж складає 26 років 2 місяці 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи з 03.06.1985 по 13.04.1989 (виправлення дати наказу на звільнення не завірено належним чином).

Не погодившись з відмовою у зарахуванні оскаржуваного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 р. № 58.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів справи вбачається, а також підтверджується всіма учасниками справи, що для призначення пенсії позивачу, остання має досягти 60-ти річного віку та відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV мати страховий стаж не менше 29 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.8., 1.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Суд встановив, що 19.07.2022 року (за дванадцять днів до досягнення пенсійного віку) позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 48 вiд 26.07.2022 року відмовлено ОСОБА_1 . Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного абз. 7 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, для призначення їй пенсії.

Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 03.06.1985 по 13.04.1989, оскільки в трудовій книжці виправлення дати наказу на звільнення не завірено належним чином, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, що є змістом спірних правовідносин.

Дослідивши зміст трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що згідно запису №7 позивача 03.06.1985 року прийнято на посаду завідуючої канцелярії прокуратури Південно-Курильського району на підставі наказу №5 від 03.06.1985 року. Відповідно запису №8 позивача звільнено за ст. 29 п. 5 КЗпП РРФСР на підставі наказу № 3 від 13.04.1989 року. На переконання відповідача, вказана дата наказу про звільнення має виправлення, яке не засвідчене належним чином. При цьому, записи щодо прийняття, а також звільнення з посади засвідчені печаткою прокуратури Південно-Курильського району.

Щодо підстав для не врахування пенсійним органом записів у трудовій книжки щодо періоду роботи в прокуратурі Південно-Курильського райолну, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такі самі положення передбачені п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.2. Інструкції, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3. цієї Інструкції).

Відповідно до п. 2.4. цієї Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

У свою чергу, із записів у трудовій книжки вбачається, що позивач працювала в прокуратурі Південно-Курильского району на постійній основі, спірний запис містить відомості про підстави внесення запису, підписи особи, що відповідальна за ведення і видачу трудових книжок, відбитки печатки. Як це передбачено вимогами Інструкції, запис про звільнення відповідача здійснений точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Отже, суд зауважує, що записи виконані у хронологічній послідовності, не суперечать один одному та формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок.

Суд звертає увагу, що виправлення у даті наказу про звільнення, на підставі якого здійснено запис №8 у трудовій книжці позивача, ніяким чином не впливає на факт наявності стажу її роботи на посаді завідуючої канцелярії в прокуратурі Південно-Курильского району у період з 03.06.1985 по 13.04.1989 року.

При цьому, як зазначає позивач, вона надала відповідачу довідку прокуратури Сахалінської області №10-31-82-2013 вiд 19.07.2013 року, з якої вбачається, що позивач працювала в прокуратурі Сахалінської області з червня 1985 року по квітень 1989 року включно, довiдка видана на підставі особових рахунків за 1985-1989 роки. Такі твердження позивача відповідачі у відзивах на адміністративний позов не спростовували.

Враховуючи викладені та встановлені обставини, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період з 03.06.1985 по 13.04.1989.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області є правомірними та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що при врахуванні спірного періоду для призначення пенсії, страховий стаж позивача становить 30 років 1 місяць 1 день (26 років 2 місяці 21 день, що встановлені пенсійним органом + 03 роки 10 місяців 10 днів, спірний період). При цьому, необхідний стаж для призначення позивачу пенсії за віком складає 29 років.

З огляду на те, що єдиною підставою прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу була відсутність достатнього страхового стажу, суд приходить висновку, що рішення № 48 від 26.07.2022 року Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує, що заява позивача про призначення пенсії розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, цим же органом було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач (у випадку призначення їй пенсії) перебуватиме на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Одеській області.

Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставне неврахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року, суд вважає, що є правомірними й позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області та призначити пенсію на за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Киїі, 04053, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 48 від 26.07.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.06.1985 року по 13.04.1989 року в прокуратурі Сахалінської області та призначити пенсію на за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук