Справа № 380/14870/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16 вересня 2022 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 68958850.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан Оленою Олександрівною постанова від 16 вересня 2022 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 68958850 (далі також оскаржувана постанова) є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Позивач зазначає, що 31 серпня 2022 року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із запитом щодо видачі судового рішення від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 з відміткою про дату набрання ним законної сили. У відповіді на вимогу виконавця від 30 серпня 2022 року відповідач зазначив про наведену обставину та просив не вживати подальших виконавчих дій стосовно виконавчого провадження № 68958850. Крім цього, позивач зауважує, що звертався до суду із заявами про роз`яснення рішення суду у справі № 380/25781/21. Відповідно до частини 4 статті 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. На переконання позивача, відповідач не взяв до уваги вищенаведені обставини, а тому з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» виніс оскаржувану постанову.

У зв`язку з викладеним просить позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 06 травня 2022 року, станом на 16 вересня 2022 року у державного виконавця відсутні будь-які відомості щодо виконання боржником рішення суду у справі № 380/25784/21, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочення або розстрочення виконання, то 16 вересня 2022 року державний виконавець правомірно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу. Відповідач зазначає, що позивачу було відомо про винесене у справі № 380/25784/21 рішення та про відкрите з приводу його виконання виконавче провадження. Позивач міг ознайомитися із судовим рішенням безпосередньо в приміщенні суду або ж скористатись відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень. Неотримання копії судового рішення не є поважною причиною його невиконання. До боржника було доведено про наявність рішення суду, боржник попереджався про необхідність його виконання, однак вимог виконавчого документа виконав, що призвело до вжиття стосовно нього заходів примусового виконання. На думку відповідача, оскаржувана постанова про накладення штрафу відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а тому підстави для її скасування відсутні.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді 26 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 14 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 (з урахуванням ухвали від 25 березня 2022 року про виправлення описки у судовому рішенні) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 27.01.1987 по 01.03.1988.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 27.01.1987 по 01.03.1988.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 27.01.1987 по 18.08.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком.

28 квітня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 380/25784/21 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 27.01.1987 по 18.08.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком.

06 травня 2022 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан Олена Олександрівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 68958850 з примусового виконання виконавчого листа № 380/25784/21, виданого 28 квітня 2022 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 27.01.1987 по 18.08.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком. Указаною постановою встановлено для боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області десятиденний термін на виконання рішення суду у справі № 380/25784/21.

Листами від 26 травня 2022 року № 1300-5903-8/44243, від 30 травня 2022 року № 1300-5307/8/45292 та від 31 травня 2022 року № 1300-5307-8/45511 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 оскаржено в апеляційному порядку. Просило зупинити виконавче провадження № 68958850, а також зупинити виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 до закінчення його розгляду в апеляційному порядку. Також у вказаних листах Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначило, що після прийняття рішення Восьмим апеляційним адміністративним судом у справі № 380/25784/21 буде додатково повідомлено щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 без змін.

30 серпня 2022 року заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Роман Н.О. виніс вимогу виконавця № 29129, в якій зазначено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 без змін. Станом на 30 серпня 2022 року у Відділі відсутні відомості про виконання боржником рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/25784/21. На сьогодні відсутні будь-які заборони щодо вчинення виконавцем виконавчих дій примусового характеру, а саме накладення штрафу за невиконання рішення. Також відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». З метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» виконавець вимагав: у строк до 06 вересня 2022 року повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/25784/21 з наданням документального підтвердження виконання згаданого судового рішення; одночасно в строк до 06 вересня 2022 року повідомити про заходи, вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, які необхідні для виконання згаданого судового рішення у повному обсязі.

Листом від 06 вересня 2022 року за № 1300-5307-8/80298 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на вимогу виконавця від 30 серпня 2022 року, зокрема про те, що відповідно до статті 370 КАС України та на виконання судового рішення у справі № 380/25784/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено розрахунок пенсії щодо зарахування в пільговому обчисленні трудового стажу ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 27.01.1987 по 18.08.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснення перерахунку пенсії за віком. Після надходження на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішення суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 з відміткою про дату набрання законної сили буде проведена виплата пенсії згідно з цим рішенням суду. У вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області просило не вживати подальших виконавчих дій стосовно виконавчого провадження № 68958850.

16 вересня 2022 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан Олена Олександрівна винесла постанову про накладення штрафу № 68958850, якою встановила: станом на 16 вересня 2022 року вимог виконавчого документа не виконано. У державного виконавця відділу відсутні будь-які документальні підтвердження щодо виконання виконавчого документа. На сьогодні відсутні будь-які заборони щодо вчинення виконавцем виконавчих дій примусового характеру, а саме накладення штрафу за невиконання рішення. Також відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Вказані обставини свідчать про настання відповідальності, передбаченої статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановила:

- за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати дії накласти на боржника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн;

- зобов`язати боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Не погоджуючись з указаною постановою про накладення штрафу, уважаючи, що така винесена відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан Олени Олександрівни від 16 вересня 2022 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 68958850.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, знайшов своє відображення й у відповідних положеннях КАС України.

Так, згідно з частинами другою, третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

А відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (тут у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пунктів 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абзацу першого частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19.

Оцінюючи в контексті наведених норм законодавства правомірність прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови від 16 вересня 2022 року про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду, суд враховує наступне.

Відповідно до змісту виконавчого листа № 380/25784/21, виданого 28 квітня 2022 року Львівським окружним адміністративним судом, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зобов`язане зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 27.01.1987 по 18.08.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком.

Такий обов`язок у відповідача виник на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 для виконання якого судом й видано вказаний виконавчий лист.

У постанові від 06 травня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68958850 з виконання виконавчого листа № 380/25784/21 державний виконавець відповідно до вимог абзацу першого частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» установив для боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області десятиденний термін на виконання рішення суду у справі № 380/25784/21.

Водночас судове рішення у справі № 380/25784/21 позивачем оскаржено в апеляційному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції прийнята 26 серпня 2022 року.

Таким чином, судове рішення у справі № 380/25784/21 в силу вимог частини 2 статті 255, частини 1 статті 325 КАС України набрало законної сили 26 серпня 2022 року.

Тому з 26 серпня 2022 року у позивача розпочався десятиденний термін на виконання судового рішення у справі № 380/25784/21.

Однак, як встановив суд та не заперечується сторонами у справі, рішення суду у справі № 380/25784/21 станом на 16 вересня 2022 року (дата прийняття оскаржуваної постанови) позивачем не виконано.

Суд наголошує, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 127/3770/17.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання судового рішення у справі № 380/25784/21 позивач покликається на неотримання вказаного судового рішення з відміткою про дату набрання ним законної сили.

Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки момент набрання рішенням суду законної сили є законодавчо визначеним (частина 2 статті 255, частина 1 статті 325 КАС України), а відтак неотримання боржником у виконавчому провадженні рішення суду з відміткою про дату набрання ним законної сили (за умови обізнаності про факт набрання рішенням суду законної сили) не має жодного правового значення та не є поважною причиною для його невиконання.

Відповідачу було достеменно відомо про зміст резолютивної частини рішення суду у справі № 380/25784/21, про результат його апеляційного оскарження та про дату набрання ним законної сили.

За наведених обставин неотримання позивачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21 з відміткою про дату набрання ним законної сили жодним чином не вплинуло на можливість його виконання у термін, встановлений державним виконавцем.

До того ж, у своїх листах від 30 травня 2022 року № 1300-5307/8/45292 та від 31 травня 2022 року № 1300-5307-8/45511, адресованих відділу державної виконавчої служби, боржник зазначив про те, що після прийняття рішення Восьмим апеляційним адміністративним судом у справі № 380/25784/21 буде додатково повідомлено щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у вказаній справі.

Аргумент позивача на те, що він звертався до суду із заявами про роз`яснення рішення суду у справі № 380/25781/21 та його посилання з приводу цього на частину 4 статті 254 КАС України суд оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Аналіз наведеної норми права дає підстави дійти висновку про те, що подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку для виконання судового рішення, який встановлений судом.

Однак у спірному випадку строк для добровільного виконання рішення суду встановлений державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, а не судом, зокрема відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України.

Крім того, перша заява про роз`яснення судового рішення у справі подана позивачем 09 вересня 2022 року, тобто вже після закінчення десятиденного строку на виконання судового рішення, установленого державним виконавцем.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність у межах спірних правовідносин жодних поважних причин, які були б об`єктивними та, відповідно, унеможливлювали б або ж значно ускладнювали виконання позивачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі № 380/25784/21. Тому у державного виконавця були правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови від 16 вересня 2022 року про накладення штрафу за невиконання боржником указаного рішення суду.

За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова відповідача відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому й підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79000) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 28 листопада 2022 року.

Суддя Клименко О.М.