Справа № 320/8353/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8353/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №, що винесене 06.05.2020 ГУ ДПС у Київській області.

Позов обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу щодо порушення Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради строків реєстрації податкових накладних є помилковими. Податкові накладні позивач реєстрував вчасно, а порушення, які мали місце, сталися не з вини останнього.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 06.05.2020 №.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем було зареєстровано податкові накладні з порушенням граничного строку реєстрації таких податкових накладних.

На думку апелянта, сума ліміту реєстрації податкової накладної не є орієнтиром при вирішенні питання, яку слід доплатити на ПДВ-рахунок, що свідчить про правомірність винесення податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради зареєстровано платником податку на додану вартість 27.06.1997 №200071344.

За результатами проведеної камеральної перевірки даних з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за жовтень та грудень 2019 року, податковим органом складено акт від 01.04.2020 №1002/50-04/20577351, згідно з яким Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради порушено терміни реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлені пунктом 201.10 статті 201 Податковим кодексом України.

У відповідності до Акту перевірки вбачається, що позивачем допущено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних: від 11.10.2019 №215 (14 днів), від 11.10.2019 №207 (14 днів), від 11.10.2019 №213 (14 днів), від 11.10.2019 №210 (14 днів), від 13.12.2019 №68 (14 днів), від 13.12.2019 №67 (14 днів), від 16.12.2019 №89 (1 день), від 10.12.2019 №26 (16 днів), від 10.12.2019 №32 (16 днів), від 11.12.2019 №43 (16 днів), від 10.12.2019 №27 (16 днів), від 10.12.2019 №25 (16 днів), від 10.12.2019 №30 (16 днів), від 11.12.2019 №40 (16 днів), від 12.12.2019 №65 (16 днів), від 16.12.2019 №85 (1 день), від 11.12.2019 №38 (16 днів), від 05.12.2019 №9 (16 днів), від 11.12.2019 №39 (16 днів), від 12.12.2019 №52 (16 днів), від 10.12.2019 №28 (16 днів), від 27.12.2019 №253 (1 день), від 12.12.2019 №51 (16 днів), від 27.12.2019 №257 (9 днів), від 24.12.2019 №207 (9 днів), від 23.12.2019 №185 (9 днів), від 31.12.2019 №346 (9 днів), від 31.12.2019 №303 (9 днів), від 31.12.2019 №323 (9 днів), від 31.12.2019 №322 (9 днів), від 31.12.2019 №304 (9 днів), від 31.12.2019 №308 (9 днів), від 27.12.2019 №237 (9 днів), від 26.12.2019 №220 (9 днів), від 31.12.2019 №316 (9 днів), від 10.12.2019 №36 (16 днів), від 31.12.2019 №318 (9 днів), від 27.12.2019 №241 (9 днів), від 27.12.2019 №238 (9 днів), від 27.12.2019 №248 (9 днів), від 27.12.2019 №236 (9 днів), від 16.12.2019 №99 (9 днів), від 26.12.2019 №232 (9 днів), від 11.12.2019 №46 (24 дня), від 23.12.2019 №186 (9 днів), від 12.12.2019 №347 (24 дня), від 23.12.2019 №191 (1 день), від 10.12.2019 №16 (16 днів), від 24.12.2019 №208 (9 днів), від 05.12.2019 №12 (24 дня), від 11.12.2019 №47 (16 днів), від 10.12.2019 №23 (16 днів), від 26.12.2019 №218 (9 днів), від 09.12.2019 №13 (16 днів), від 27.12.2019 №242 (9 днів), від 23.12.2019 №192 (9 днів), від 26.12.2019 №231 (9 днів), від 24.12.2019 №203 (9 днів), від 31.12.2019 №311 (9 днів), від 31.12.2019 №317 (9 днів), від 31.12.2019 №263 (9 днів), від 31.12.2019 №261 (9 днів), від 24.12.2019 №211 (9 днів), від 23.12.2019 №188 (9 днів), від 27.12.2019 №234 (9 днів), від 27.12.2019 №244 (9 днів), від 31.12.2019 №307 (9 днів), від 24.12.2019 №202 (9 днів), від 23.12.2019 №189 (9 днів), від 23.12.2019 №187 (9 днів), від 28.12.2019 №259 (9 днів), від 26.12.2019 №228 (9 днів), від 26.12.2019 №219 (9 днів), від 24.12.2019 №212 (9 днів), від 31.12.2019 №310 (9 днів), від 26.12.2019 №221 (9 днів), від 26.12.2019 №223 (9 днів), від 24.12.2019 №199 (9 днів), від 11.12.2019 №49 (16 днів), від 10.12.2019 №20 (16 днів), від 27.12.2019 №250 (9 днів), від 31.12.2019 №313 (9 днів), від 31.12.2019 №262 (9 днів), від 24.12.2019 №197 (9 днів), від 24.12.2019 №210 (9 днів), від 28.12.2019 №258 (9 днів), від 27.12.2019 №251 (9 днів), від 11.12.2019 №44 (24 дня), від 31.12.2019 №319 (9 днів), від 27.12.2019 №239 (9 днів), від 13.12.2019 №79 (24 дня), від 02.12.2019 №4 (16 днів), від 27.12.2019 №249 (12 днів), від 28.12.2019 №260 (9 днів), від 23.12.2019 №190 (9 днів), від 31.12.2019 №325 (9 днів), від 26.12.2019 №229 (9 днів), від 24.12.2019 №205 (12 днів), від 24.12.2019 №206 (12 днів), від 24.12.2019 №204 (12 днів), від 27.12.2019 №255 (12 днів), від 24.12.2019 №214 (12 днів), від 31.12.2019 №277 (8 днів), від 31.12.2019 №266 (8 днів), від 24.12.2019 №195 (8 днів), від 12.12.2019 №58 (23 днів), від 12.12.2019 №54 (23 дня), від 10.12.2019 №35 (23 дня), від 27.12.2019 №235 (8 днів), від 26.12.2019 №225 (8 днів), від 11.12.2019 №37 (23 дня), від 11.12.2019 №48 (23 дня), від 31.12.2019 №279 (8 днів), від 13.12.2019 №71 (23 дня), від 11.12.2019 №42 (23 дня), від 31.12.2019 №341 (8 днів), від 31.12.2019 №299 (8 днів), від 31.12.2019 №283 (8 днів), від 10.12.2019 №22 (23 дня), від 24.12.2019 №215 (8 днів), від 31.12.2019 №309 (8 днів), від 31.12.2019 №326 (8 днів), від 31.12.2019 №278 (8 днів), від 13.12.2019 №81 (23 дня), від 31.12.2019 №336 (8 днів), від 31.12.2019 №298 (8 днів), від 10.12.2019 №21 (23 дня), від 26.12.2019 №224 (8 днів), від 24.12.2019 №213 (8 днів), від 31.12.2019 №295 (8 днів), від 31.12.2019 №300 (8 днів), від 31.12.2019 №332 (8 днів), від 13.12.2019 №77 (23 дня), від 12.12.2019 №53 (23 дня), від 13.12.2019 №69 (23 дня), від 11.12.2019 №45 (23 дня), від 31.12.2019 №272 (8 днів), від 31.12.2019 №269 (8 днів), від 31.12.2019 №333 (8 днів), від 31.12.2019 №286 (8 днів), від 13.12.2019 №76 (23 дня), від 17.12.2019 №111 (8 днів), від 31.12.2019 №296 (8 днів), від 27.12.2019 №243 (8 днів), від 31.12.2019 №287 (8 днів), від 13.12.2019 №80 (23 дня), від 31.12.2019 №337 (8 днів), від 26.12.2019 №230 (8 днів), від 10.12.2019 №19 (23 дня), від 31.12.2019 №302 (8 днів), від 31.12.2019 №282 (8 днів), від 31.12.2019 №329 (8 днів), від 13.12.2019 №72 (23 дня), від 31.12.2019 №267 (8 днів), від 31.12.2019 №305 (8 днів), від 31.12.2019 №284 (8 днів), від 12.12.2019 №60 (23 дня), від 31.12.2019 №281 (8 днів), від 16.12.2019 №84 (8 днів), від 05.12.2019 №11 (23 дня), від 31.12.2019 №338 (8 днів), від 10.12.2019 №15 (23 дня), від 02.12.2019 №1 (23 дня), від 24.12.2019 №217 (8 днів), від 31.12.2019 №335 (8 днів), від 31.12.2019 №340 (8 днів), від 31.12.2019 №271 (8 днів), від 31.12.2019 №268 (8 днів), від 31.12.2019 №315 (8 днів), від 31.12.2019 №342 (8 днів), від 31.12.2019 №292 (8 днів), від 31.12.2019 №297 (8 днів), від 31.12.2019 №306 (8 днів), від 26.12.2019 №226 (8 днів), від 31.12.2019 №343 (8 днів), від 31.12.2019 №275 (8 днів), від 31.12.2019 №320 (8 днів), від 12.12.2019 №345 (23 дня), від 02.12.2019 №3 (23 дня), від 31.12.2019 №294 (8 днів), від 13.12.2019 №74 (23 дня), від 31.12.2019 №314 (8 днів).

У свою чергу, позивачем було подано до контролюючого органу заперечення до акту перевірки від 01.04.2020 №1002/50-04/20577351, в яких зазначено, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних відбулась у зв`язку з неврахуванням перерахованих коштів на рахунок в СЕА ПДВ, в результаті чого ліміт податку на додану вартість в СЕА не збільшився.

Розглянувши вказані заперечення позивача, Головним управлінням ДПС у Київській області зазначено, що згідно з СЕА ПДВ, 27.12.2019 о 9:00 год. розмір реєстраційної суми платника Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради складав 70,84 грн. Протягом 27.12.2019 платником було направлено на реєстрацію до ЄРПН 120 податкових накладних, з яких зареєстровано лише 4 податкові накладні. За результатами автоматизованої перевірки 116 податкових накладних не прийнято в ЄРПН, згідно з квитанцій №1, у зв`язку з зафіксованим перевищенням суми ПДВ, зазначеної у такій податковій накладній над реєстраційною сумою. Протягом періоду з 28.12.2019 по 13.01.2020 від скаржника електронні документи не надходили. Отже, із 178 податкових накладних, складених у грудні 2019 року, що є предметом оскарження, до ЄРПН направлено лише 116 документів. Враховуючи зазначене, контролюючим органом прийнято рішення від 04.05.2020 №14737/10/10-36-04-01-18 залишити висновки акта перевірки без змін.

У подальшому, на підставі висновків Акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.05.2020 № (форми «Н») про застосування штрафу на загальну суму 22104,28 грн., а саме: штрафу у розмірі 4105,62 грн. за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше днів на суму ПДВ 41055,26 грн. (10%) та штрафу у розмірі 17998,66 грн. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ 89993,29 грн. (20%).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки несвоєчасна реєстрація податкових накладних відбулась не з вини позивача, підстав для притягнення Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до відповідальності та накладення штрафних санкцій немає.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1 статті 201 ПК України).

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними, при цьому це право платник має незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру.

Відповідно до пункту 111.2 статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Так, згідно з п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Отже, допущення платником податку податкового правопорушення щодо нереєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням.

Таким чином, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до них (їх нереєстрацію), необхідно встановити причини, що зумовили допущення такого пропуску, та перевірити чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного виконання податкового обов`язку щодо своєчасної реєстрації таких документів.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №820/3006/17 та від 21.01.2020 у справі №826/7925/16.

При цьому, платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 01.07.2015, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Тобто, обов`язок щодо реєстрації у визначені ПК України строки податкових накладних, платник податків може реалізувати лише за наявності суми податку (реєстраційного ліміту) на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем несвоєчасно зареєстровано 182 податкові накладні з податку на додану вартість за жовтень та грудень 2019 року, у той же час такі податкові накладні були несвоєчасно зареєстровані через недостатність суми реєстраційного ліміту на рахунку платника.

У той же час, згідно з наданих суду платіжних доручень від 28.12.2019 №562 на суму 162083,61 грн., від 26.12.2019 №636 на суму 250000 грн., від 06.12.2019 №599 на суму 200000 грн. з рахунку НОМЕР_1 вбачається, що на електронний рахунок позивача № НОМЕР_2 було сплачено кошти у розмірі 612083,61 грн. для поповнення рахунку для сплати ПДВ за грудень 2019 року.

Факт зарахування відповідних коштів не є спірним.

Разом з тим, як вірно відзначено судом першої інстанції, незважаючи на таке зарахування сум в СЕА ПДВ, зазначена операція не призвела до збільшення реєстраційного ліміту позивача на вказану суму.

У свою чергу, позивач звернувся до ГУ ДФС у Київський області листом від 28.12.2019 №01-16/610 з вимогою збільшити реєстраційний ліміт за рахунок сум поповнення електронного рахунку та продовжити терміни реєстрації податкових накладних.

Втім, податковий орган листом від 29.01.2020 №2601/10/10-36-01-01 повідомив позивача, що рахунки, з яких на рахунок платника у СЕА ПДВ зараховуються кошти, зазначені в пункті 200-1.4 статті 200-1 ПК України. Інших джерел поповнення рахунку в СЕА ПДВ не передбачено.

Так, пунктом 200-1.4 статті 200-1 ПК України встановлено, що на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку;

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;

г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пунктом 43.4-1 статті 43 цього Кодексу .

Отже, у відповідності до вказаних норм Кодексу, в разі перерахування платником податків коштів для поповнення електронного рахунку з ПДВ з інших рахунків, аніж вказаних в пункті 200-1.4, такі кошти не можуть зараховуватись на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та, відповідно, не приймають участі при визначенні реєстраційного ліміту.

Водночас, як свідчать матеріали справи, рахунок позивача в СЕА ПДВ поповнено з рахунку UA9010002, який відкритий в Білоцерківському управлінні державного казначейства України для отримання плати за оренду та подальшого розподілу коштів на ПДВ та доходи місцевого бюджету.

Так, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 02.06.2006 №49 Управлінню комунальної власності Білоцерківської міської ради надано повноваження єдиного орендодавця цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, цілісних майнових комплексів структурних підрозділів комунальних підприємств, нерухомого майна (будівель, споруд, нежитлових приміщень) з 01.09.2006.

У відповідності до роз`яснення Державного казначейства України від 16.02.2006 №3.4-06/344-1431, якщо бюджетна установа згідно із рішенням місцевої ради є орендодавцем, але не є балансоутримувачем майна, яке передається в оренду, орендна плата може зараховуватися на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства за балансовим рахунком 3422 «Інші кошти, тимчасово віднесені на доходи місцевого бюджету» Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 28.11.2000 №119 (а.с.35-36).

У свою чергу, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 27.12.2018 №3210-63-VII вирішено з 01.01.2019 по 31.12.2019 надходження від оренди за нежитлові приміщення та майно, балансоутримувачами яких є юридичні особи міської комунальної власності, а орендодавці - Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради акумулювати на рахунку, відкритому в Білоцерківському управлінні державного казначейства України, та перерахувати (за вирахуванням податку на додану вартість) у відповідному порядку.

Як вказує позивач, на рахунок UA9010002, який відкритий відповідно до вищевказаного роз`яснення Державного казначейства України від 16.02.2006 №3.4-06/344-1431, надходить уся сума орендного платежу, що включає суму податку на додану вартість. Будь-якого іншого джерела для поповнення електронного рахунку для сплати податку на додану вартість у позивача немає.

Більш того, поповнення електронного рахунку ПДВ з моменту запровадження системи електронного адміністрування і до 13.12.2019 відбувалось саме із рахунку UA9010002, і всі сплачені суми були враховані при обрахунку реєстраційного ліміту.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на поповнення ліміту на електронному рахунку ПДВ та своєчасну реєстрацію податкових накладних.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 03 вересня 2019 року по справі №826/4215/18 згідно якого однією з головних ознак складу податкового правопорушення є суб`єктивна сторона, яка проявляється у вині, а саме у формі умислу або необережності суб`єкта такого правопорушення (платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб).

Тобто, податкове правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій (бездіяльності), бажала або свідомо допускала настання шкідливих наслідків таких дій (бездіяльності).

Як наслідок, податкове законодавство пов`язує право податкового органу нарахувати штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних лише із фактом такого порушення за наявності вини саме платника податків.

Оскільки несвоєчасна реєстрація податкових накладних відбулась не з вини позивача, підстав для притягнення Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до відповідальності та накладення штрафних санкцій немає, тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 06.05.2020 №.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук