Справа № 280/3897/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Справа № 280/3897/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Ольжича , будинок 7)

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди її роботи на посаді викладача по класу теоретичної дисципліни у Пологівський музичній школі починаючи з 15.08.1989 по 30.08.1995р., та період її роботи на посаді викладача теоретичних дисциплін в Дитячій музичній школі № 3 м. Запоріжжя з 02.09.1995р. по 29.08.1996;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 29 квітня 2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що страховий та спеціальний стаж позивача, як педагогічного працівника, значно перевищує встановлені законом строки. Вказує, що приймаючи до уваги неконституційність підняття віку для оформлення пенсії за вислугу року, 29 квітня 2022 року особисто звернулась із заявою до відповідача щодо призначення їй пенсії за вислугу років, надавши всі необхідні документи. Проте своїм рішенням від 03.05.2022 за № 70 Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області не зараховує до спеціального стажу позивача періоди її роботи викладачем по класу теоретичних дисциплін в Пологівській музичній школі починаючи з 15.08.1989 по 30.08.1995 ( 6 років 25 днів), та викладачем теоретичних дисциплін в Дитячій музичній школі № 3 м. Запоріжжя з 02.09.1995 по 25.08.1996 (11 місяців 20 днів). Підставою для не зарахування до спеціального стажу вказаних періодів роботи є неможливість ідентифікувати печатки закладів, що на думку Пенсійного фонду не відповідає вимогам Інструкції № 58 від 29.07.1993. Вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області незаконними, такими, що грубо порушують конституційні права та законні інтереси позивача щодо призначення пенсії за вислугу років. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву від 21.09.2021 (вх. № 27716), зазначає, що оскільки, в трудовій книжці НОМЕР_2 за період з 15.08.1989 по 30.08.1995, з 02.09.1995 по 29.08.1996, не можливо ідентифікувати печатки закладів, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, то зарахувати періоди роботи позивача відповідно до неї в управління відсутні підстави. Таким чином, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач 2 позовну заяву також не визнав. У відзиві вх. № 40767 від 26.10.2022 вказує, що за доданими позивачем документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 з 15.08.1989 по 30.08.1995, з 02.09.1995 по 29.08.1996, оскільки не можливо ідентифікувати печатки закладів, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. Посилається на те, що для зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Вказує, що оскільки підтверджений стаж роботи за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 21 рік 01 місяць 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому у призначенні пенсії позивачу рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено. Вважає дії Управління щодо розрахунку стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років є правомірними та вмотивованими, а позов є необгрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою суду від 08.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/3897/22. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 04.08.2022 залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області ( 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7). Прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог у справі №280/3897/22.

Ухвалою суду від 30.09.2022 замінено відповідача 2 у справі - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій на належного - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Ольжича , будинок 7). Прийнято до розгляду заяви уточнену позовну заяву у справі №280/3897/22.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 29 квітня 2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 03.05.2022 за № 70 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи станом на 11.10.2017 26 років 6 місяців.

Позивач не погодившись з діями відповідача та з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Як визначено статтею 83 Закону №1788-XII, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058, в редакції Закону №2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту "а" статті 55 Закону №1788-XII (зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Виходячи з суті рішення Конституційного суду України положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Конституційний Суд України визнав зміни внесені до ст.55 Закону № 1788-XII законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII неконституційними.

З позиції Конституційного Суду України, внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII до положень Закону № 1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону № 1788-XII. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону № 1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.54, 55 Закону №1788-XII.

За змістом положень Закону №1788-XII стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. "а" ст. 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788-XII, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Вказані норми пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Статтею 51 Закону №1788-XII встановлено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213 та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тож, посилання відповідача 2 у спірному рішенні на те, що позивач матиме право на пенсійну виплату 26.03.2033, за умови підтвердження необхідного стажу роботи, суперечить положенням чинного законодавства.

Щодо стажу роботи позивача суд зазначає наступне.

Так, згідно із статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону №1788-XII, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, при цьому, у разі відсутності відомостей у ній, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств.

З матеріалів справи встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 15.08.1989 по 30.08.1995 працювала викладачем теоретичних дисциплін в Пологівській музичній школі, а з 02.09.1995 по 29.08.1996 - викладачем теоретичних дисциплін у Дитячій музичній школі № 3.

Проте, вказані періоди не зараховані до страхового стажу позивача, з посиланням на те, що не можливо ідентифікувати печатки закладів, у зв`язку з чим позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162) до 29.07.1993, а також, надалі Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162) (аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу,

В п. 2.4. Інструкції № 58 також вказано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.5 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення та ін. виправлення робиться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана зробити працівникові в цьому необхідну допомогу.

Згідно положень п.1.5 Інструкції № 58, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що наявні в трудовій книжці недоліки свідчать лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не впливають на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.

Таким чином, допущені роботодавцями помилки в належному оформленні записів у трудовій книжці, не можуть слугувати підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, суд зазначає, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача періоди роботи ОСОБА_1 з 15.08.1989 по 30.08.1995 викладачем теоретичних дисциплін в Пологівській музичній школі та з 02.09.1995 по 29.08.1996 - викладачем теоретичних дисциплін у Дитячій музичній школі № 3 на підставі записів трудової книжки.

Тож, відповідачем 2 протиправно відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки не зараховано спірні періоди до страхового стажу.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно вимог статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд вважає належним способом захисту прав позивача визнання протиправним та скасування рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 03.05.2022 № 70 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи на посаді викладача по класу теоретичної дисципліни у Пологівський музичній школі починаючи з 15.08.1989 по 30.08.1995, та період її роботи на посаді викладача теоретичних дисциплін в Дитячій музичній школі № 3 м. Запоріжжя з 02.09.1995р. по 29.08.1996; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач просить суд призначити їй пенсію з дати звернення, то суд вважає, що призначення пенсії має відбутися саме з дати звернення, з 29.04.2022.

У зв`язку із наведеним, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Запорізькій області суд відмовляє.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою від 08.07.2022, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Ольжича, будинок 7) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 03.05.2022 за № 70 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи на посаді викладача по класу теоретичної дисципліни у Пологівський музичній школі починаючи з 15.08.1989 по 30.08.1995, та період її роботи на посаді викладача теоретичних дисциплін в Дитячій музичній школі № 3 м. Запоріжжя з 02.09.1995 по 29.08.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 29.04.2022.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 29.11.2022.

Суддя Л.Я. Максименко