Справа № 204/10229/22
Суддя: Книш А. В.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження №2-а/204/71/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Книш А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2022 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №14 від 27 жовтня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та скасувати постанову Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ПН МДН 004285 від 27 жовтня 2022 року про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, у тому числі й у зв`язку з тим, що в порушення вимог частини третьої статті 161 КАС України позивачем не додано до позовної заяви документ про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви про скасування постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення та частини шостої статті 161 КАС України, оскільки позивач не додав до позову заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

24 листопада 2022 року від представника позивача адвоката Бакуліної Н.В. надійшла заява, в якій уточнено позовні вимоги та залишено лише позовну вимогу про визнання протиправним і скасування рішення Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №14 від 27 жовтня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, а позовну вимогу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення виключено. Також у зазначеній заяві представник позивача Бакуліна Н.В. просить поновити строк на оскарження постанови про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства зазначаючи, що однією з підстав звернення до суду з наявним позовом є прийняття 01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України Постанови N°1232 (надалі - постанова), яка набрала чинності 09 листопада 2022 року. Вказана постанова за своєю суттю скасувала відповідальність для осіб, строк дії документів яких щодо тимчасового перебування на території України припинили свою дію в період з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою. Відповідно, позивач був впевнений, що з набранням чинності вказаної постанови відповідач скасує прийняті рішення та забезпечить виконання обов?язку позивача, покладеного цією постановою, щодо обміну тимчасової посвідки. Так, 10 листопада 2022 року позивач особисто (як це передбачено порядком такого обміну) звернувся до відповідача щодо обміну тимчасової посвідки на підставі відповідних вимог постанови, але відповідач відмовив у прийнятті документів, посилаючись на наявність рішення про примусове повернення. Того ж дня позивач також звернувся до Головного Управління відповідача щодо скасування оскаржуваного рішення, але відповідь йому досі не надали. Тобто з 01 листопада 2022 року до 09 листопада 2022 року підстава звернення до суду у виді постанови була відсутня, а також було відсутнє розуміння порушення відповідачем його прав на обмін посвідки саме відповідно на підставі вказаної постанови. Крім того, зауважує, що за статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов?язком держави. Згідно зі статтею 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров?я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Тому в умовах воєнного стану, коли на території України, і в тому числі на території м.Дніпро активно ведуться бойові дії, коли щоденно оголошуються тривалі повітряні тривоги, періодично вимикається світло, переривається Інтернет покриття, тощо, підготовка відповідних процесуальних документів та передача їх до суду вимагає значно більшого часу. Враховуючи, що за добу тривога може тривати понад 7 годин (і це публічна інформація), і що нехтування повітряними тривогами може призвести до загибелі, у позивача була обґрунтована неможливість подати наявний позов до суду до 18 листопада 2022 року. Також просить звернути увагу на особливу важливість наявної справи для позивача, оскільки оскаржуване рішення, як обґрунтовано у позовній заяві, фактично примушує його повернутись до країни-терориста, в якій за проукраїнські погляди позивача його очікує переслідування та розправа. Крім того, у позивача відсутні фінансові можливості виїзду і примушування до цього також ставить під загрозу його життя.

Положеннями частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом десятим розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 № 38/77), визначено, що оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

Згідно частин другої-четвертої статті 288 КАС України адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви. Апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідача №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства винесено 27 жовтня 2022 року. Відповідно до матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач був ознайомлений з оскаржуваним рішенням та отримав його копію 27 жовтня 2022 року, про що зокрема свідчить його підпис датований 27 жовтня 2022 року в оскаржуваній постанові про те, що він зобов`язується не пізніше 26 листопада 2022 року залишити територію України та обізнаний з вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк. Справа про адміністративне правопорушення у відношенні позивача за частиною першою статті 203 КУпАП також розглядалася за його участі.

В тексті позовної заяви представник позивача Бакуліна Н.В. посилається на те, що строки звернення до адміністративного суду, враховуючи норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» N 540-IX від 30 березня 2020 року, не порушено, так як дія карантину на території України установлена до 31 грудня 2022 року. Однак такі доводи судом до уваги не беруться з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку судом враховуються висновки, викладені у постанові Великої Палити Верховного Суду від 09.12.2020 у справі N 9901/77/20.

Законом України від 18.06.2020 N 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон N 731-IX), який набрав чинності 17.07.2020, пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, з набранням чинності Законом N 731-IX законодавець обмежив процесуальні строки, раніше продовжені судами відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону N 540-IX, зокрема й строки звернення до адміністративного суду, до 06.08.2020 (20 днів після 17.07.2020, тобто після набрання чинності Законом N 731-IX).

В заяві поданій до суду в порядку виконання ухвали суду від 22 листопада 2022 року представник позивача Бакуліна Н.В., як на підставу для поновлення строку подання позовної заяви, посилається на введення в Україні воєнного стану, оскільки на території України, і в тому числі на території м.Дніпро активно ведуться бойові дії, коли щоденно оголошуються тривалі повітряні тривоги, періодично вимикається світло, переривається Інтернет покриття, тощо, підготовка відповідних процесуальних документів та передача їх до суду вимагає значно більшого часу.

Однак, в даному випадку, судом враховуються висновки, викладені у постанові Великої Палити Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, відповідно до яких введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Так представник позивача Бакуліна Н.В. вказує, що щоденно оголошуються тривалі повітряні тривоги, періодично вимикається світло, переривається Інтернет покриття, тощо, підготовка відповідних процесуальних документів та передача їх до суду вимагає значно більшого часу.

Попри те, що позивач та його представник не зазначили, коли саме наведені вище обставини, які, на їх думку, унеможливили вчасне звернення до суду із цим позовом, відпали, суд встановив, що 04 листопада 2022 року адвокат Бакуліна Н.В. в інтересах позивача направила адвокатський запит до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Тобто з 04 листопада 2022 року (не пізніше цієї дати) позивач безпосередньо та/або його представник мали можливість вчиняти дії з метою подання позову до суду.

Однак у десятиденний строк з 04 листопада 2022 року також позов до суду не подали.

Факт прийняття Кабінетом Міністрів України 01 листопада 2022 року постанови №1232 не є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом певного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами. Розглянувши матеріали позову та доданих до нього документів суд вважає, що наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не доведено та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено, а доводи позивача та його представника не знайшли свого підтвердження.

З огляду на наведене, позивачем та його представником не обґрунтовано поважності причин пропуску звернення до суду із позовом.

Таким чином, пропущений строк звернення до адміністративного суду поновленню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах Осман проти Сполученого королівства від 28.10.98 року та Креуз проти Польщі від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, повернення позовної заяви не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно з пункту дев`ятого частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оскільки причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом визнані судом неповажними, цю позовну заяву слід повернути позивачеві.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 243, 248, 286 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства повернути особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: