Справа № 420/13490/22
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю МПК ТАЕРС до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю МПК ТАЕРС ( далі позивач, ТОВ МПК ТАЕРС) звернулось до суду з позовом до Одеської митниці ( далі відповідач, Митниця), у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UА500020/2022/000249 від 26 березня 2022 року.

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500020/2022/000184/2 від 26 березня 2022 року.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що з метою митного оформлення товару «шини», отриманого на умовах Інкотермс CFR Одеса згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 25.08.2020 № 20МРК- TRS, укладеного з продавцем-нерезидентом TIRELINK СО. LTD, керуючись ч.1 ст. 49, ч. 2 ст.53 МК України, позивачем було подано до відповідача митну декларацію № МД № UА 500020/2022/006649 від 25.03.2022 та документи, що підтверджують митну вартість товарів на суму 104 140,60 дол. США і обраний метод її визначення. Разом з цим відповідачем в порушення приписів Митного кодексу України була винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийняте рішення про коригування митної вартості, які збільшили розмір митних платежів для позивача, позивачем було надано відповідачу усі документи, передбачені Митним кодексом України, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів за першим методом. Відповідно до специфікації №1 від 18.11.2021 до інвойсу № 21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021, інвойсу № 21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021, митної декларації країни відправлення №00094270 від 24.11.2021, митної декларації країни відправлення №00094271 від 24.11.2021 поставка товарів здійснювалася на умовах Інкотермс CFR Одеса, а відтак у ціну товару, яка заявлена у митній декларації, включена вартість перевезення, що не зобов`язує ТОВ МПК ТАЕРС окремо надавати митному органу документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, якщо це не впливає на числове значення митної вартості товарів, що підтверджується висновком Верховного Суду, викладеному у рішенні від 05.11.2019 у справі № 820/2147/16. Враховуючи, що під час митного оформлення позивачем були заявлені повні та достовірні відомості про митну вартість товарів, у відповідача були відсутні підстави для її коригування та відмови у митному оформлені, а також відсутні підстави для застосування другорядного методу визначення митної вартості.

17.10.2022 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи на що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № UА 500020/2022/006649 від 25.03.2022 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів та визначені форми контролю, а саме, у поданих до митного оформлення документах відсутні необхідні відомості. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Проте, 25.02.2022 декларант надіслав лист, у якому повідомив, що жодні додаткові документи надаватись не будуть. Оскільки декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то основний метод визначення митної вартості не може бути застосований з огляду на положення ст. 255 та п.2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України. У рішенні про коригування митної вартості №UА500020/2022/000184/2 від 26.03.2022 визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. За таких обставин у їх сукупності, враховуючи відсутність необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість, у відповідності до п. 2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ були наявні підстави для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів. Враховуючи вищевикладені причини та положення частини 6 статті 54, ч. 1, 2, 3 статті 256 Митного кодексу України Одеською митницею була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА 500020/2022/000249 від 26.03.2022 р.

21.10.2022 року позивачем надана відповідь на відзив на позов, якою вважає, що відзив на позовну заяву фактично дублює оскаржувані рішення відповідача та не містить будь-яких заперечень щодо доводів позивача та наданих доказів.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 28.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Частиною 4 ст.243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Оскільки відсутні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

25.08.2020 р. між продавцем - компанією TIRELINK СО., LTD (Китай) та покупцем - ТОВ «МПК ТАЕРС» укладено контракт №20МРК- TRS, відповідно до якого продавець - зобов`язується поставити на користь покупця ТОВ «МПК ТАЕРС» товар - шини.ТОВ "Строй Мир" укладено контракт № CH-UA-19/07/08, відповідно до якого продавець відповідно до умов поставки згідно "Інкотермс-2010" продати, а покупець оплатити та прийняти "Товар" - шини, у номенклатурі, кількості, асортименті та по ціні згідно окремим інвойсам. ( а.с. 28-30)

На виконання умов вказаного контракту та відповідно до специфікації №1 від 18.11.2021 до інвойсу № 21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021, інвойсу № 21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021, митної декларації країни відправлення №00094270 від 24.11.2021, митної декларації країни відправлення №00094271 від 24.11.2021 поставка товарів здійснювалася на умовах Інкотермс CFR Одеса.

25.03.2022 р. для здійснення митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом, позивачем подано митну декларацію № UA500020/2022/006649, відповідно до якої митна вартість товару, визначена позивачем за ціною контракту та склала 104 140,60 дол. США.

На підтвердження заявленої митної вартості товару та методу її визначення за ціною договору позивачем разом із митною декларацією були подані наступні документи: сертифікат відповідності від 23.03.2022., пакувальний лист від 18.11.2021., комерційний інвойс №21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021., коносамент ONEYTA1PWD555500 від 24.11.2021, сертифікат про походження товару №21С3705В0820/00797 від 02.12.2021, комерційну пропозицію від 17.11.2021, видаткову накладну від 26.01.2022, прайс - лист від 18.11.2021, експертний висновок №20-10/03-2022 від 24.03.2022, специфікація №1 від 18.11.2021, додаткова угода до контракту №1 від 01.11.2021, контракт №20MPK-TRS від 25.08.2020, сертифікат від 05.10.2021, заява від 24.03.2022., лист №1811 від 18.11.2021, митна декларація країни відправлення №00094270 від 24.11.2021, митна декларація країни відправлення №00094271 від 24.11.2021.

За результатами перевірки МД № UA500020/2022/006649 та поданих до неї документів, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги виробника товару, 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову згідно до ст. 254 Митного кодексу України. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.

25.02.2022 ТОВ «МПК ТАЕРС» листом за вих. № 28 повідомив Одеську митницю, що всі документи, які стосуються вантажу по ВМД № UA500020/2022/006649 вже надані, додаткові документи надаватись не будуть.

26.03.2022 р. Одеською митницею згідно вимог частини 6 пункту 2 статі 54 Митного кодексу України відмовлено у митному оформленні, про що видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000249 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000184/2, яким скориговано митну вартість товарів та визначено за резервним методом.

Загальна різниця митних платежів (ввізне мито та ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 70 961,97 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 52 МК України, декларантом задекларовано зазначену партію товару, а відповідачем випущено товар у вільний обіг за МД № UA 500020/2022/006731 від 26.03.202.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин ( надалі - МК України) визначає, зокрема

- митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. ( стаття 49 МК України);

- декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. ( частина друга статті 52 МК України)

- у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. ( стаття 53 МК України)

- перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком). ( частина третя статті 53 МК України);

- забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. ( частина п`ята - шоста статті 53 МК України);

- митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості ( пункти 1 та 2 частини п`ятої статті 54 МК України);

- митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.( частина шоста статті 54 МК України)

- визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. ( частини перша-четверта статті 57 МК України)

- у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. ( частини 5-6 статті 57 МК України).

- метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. ( частина друга статті 58 МК України)

- митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. ( частини четверта - п`ята статті 58 МК України).

VI. Оцінка суду

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається зі змісту пункту 33 оскаржуваного рішення, то підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості товару є висновок митниці про те, що до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір від 25.08.2020 № 20MPK-TRS, рахунок-фактура від 18.11.2021 № 21YFMPK002B-PCR, коносамент від 24.11.2021 року ONEYTA1PWD555500 та інші документи. У поданих до митного оформлення документах відсутні необхідні відомості. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 5 3 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Надаючи оцінку вищенаведеному доводу митного органу, покладеному в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, обґрунтованість сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів полягає виключно у наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідно до з п. 4.1 Контракту № 20МРК- TRS від 25.08.2020 року, наданого позивачем як під час митного оформлення, специфікації №1 від 18.11.2021 до інвойсу № 21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021, інвойсу № 21YFMPK002B-PCR від 18.11.2021, митної декларації країни відправлення №00094270 від 24.11.2021, митної декларації країни відправлення №00094271 від 24.11.2021 поставка товарів здійснювалася на умовах Інкотермс CFR Одеса.

Відповідно до Інкотермс-2010 CFR (Cost and Freight (... named port of destination)) (... назва порту призначення). Термін «вартість і фрахт» означає, що продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь які додаткові витрати, які виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця.

З огляду на визначені умовами поставки зовнішньоекономічним контрактом № 20МРК- TRS від 25.08.2020 року та положеннями CFR Інкотермс-2010, всі витрати із завантаження, пакування та транспортування товару вже є включеними продавцем у фактурну вартість товару, оскільки здійснюються на території продавця.

Вказане також підтверджуються позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 05.11.2019 року у справі № 820/2147/16, в якій Верховний Суд прийшов до висновку, що «декларант не має обов`язку надавати документи стосовно вартості транспортування, у випадку якщо ці витрати включені до вартості товару».

При цьому, надання декларантом документального підтвердження витрат продавця на перевезення (фрахт) товару до пункту пропуску на митну територію України суперечить нормам ч. 4, п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, оскільки декларант повинен документально підтверджувати тільки ті витрати, які є складовою митної вартості - в даному випадку витрати на транспортування товару декларуються тільки в тому випадку, якщо їх несе покупець.

За таких обставин, доводи відповідача щодо необхідності надання декларантом додаткових документів на підтвердження витрат на транспортування відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів є неправомірними.

Крім того, суд зауважує, що однієї лише вказівки на відсутність у поданих до митного оформлення документах необхідних відомостей, без роз`яснення, яких відомостей та який вони вплив мають на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Щодо законності підстав коригування відповідачем заявленої декларантом митної вартості товару, використовуючи цінову базу Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості, то суд вважає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Щодо правомірності застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту графи 33 цього рішення, то " У митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, однак наявна інформація про визнану митницею митну вартість подібних (аналогічних) товарів, тому відповідно до статей 59,60 МКУ можливо застосувати метод за ціною договору подібних (аналогічних) товарів. Між фіскальним органом та декларантом було проведено письмову консультацію стосовно обрання методу визначення митної вартості. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що мінімальний рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів є більшим: наприклад, стосовно заявленого у митній декларації товару № 1: за МД № UA 209170/2022/4755 від 02.02.2022 на рівні 3,01 дол. США за кг нетто".

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 №598).

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19 червня 2018 в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31 січня 2018 в справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02 березня 2018 по справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дата та номер вказаної вище митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації є протиправним.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та, як наслідок, судом не встановлено порушення вимог статті 52 МК України в частині правильності визначення митної вартості товару, що є підставою для визнання рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500020/2022/000184/2 від 26 березня 2022 року таким, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправної відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картка відмови № UA500020/2022/000249 від 26 березня 2022 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2022/000249 від 26 березня 2022 року мотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості № UA500020/2022/000184/2 від 26 березня 2022 року, неправомірність якого знайшла підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

VII. Висновок суду

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 4962,00 грн., що підтверджується платіжними документами № 3159, № 3158 від 22.09.2022 р.

З огляду на викладене та в враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4962,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року по справі №160/6899/20 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі " Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі " Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як встановлено судом, 08 лютого 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Езвайзерс» ( виконавець) та ТОВ «МПК ТАЕРС» (замовник) укладено договір № 35 про надання правничої допомоги, предметом якого є надання правової допомоги з питань представництва інтересів замовника перед державними органами, в тому числі, але не виключно у судових органах…., готує документи правового характеру… ( розділ ІІ договору). За результатами надання професійної правничої допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної із сторони. В акті вказується обсяг фактично наданих виконавцем допомоги та вартість. Надання правової допомоги виконавцем здійснюється на умовах переплати на підставі рахунку виконавця ( а.с. 43-44)

02.09.2022 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Езвайзерс» ( виконавець) та ТОВ «МПК ТАЕРС» (замовник) укладена Додаткова угода № 4 до вказаного договору, якою сторони погодили спеціальну вартість послуг виконавця, зокрема за представництво інтересів замовника у суді першої інстанції в сумі 10 000,00 грн за оскарження одного рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UА 500020/2022/000249 від 26 березня 2022 року та рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА 500020/2022/000184/2 від 26 березня 2022 року. ( а.с. 42).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, позивачем надано

- рахунок на оплату № 73 від 02.09.2022, який містить у тому числі суму 10 000,00 грн. за надані послуги з оскарження рішень у даній справі ( а.с. 46),

- розшифровку до рахунку № 73 від 02.09.2022 ( а.с. 45), згідно якої попередня оплата за надання правничої допомоги з судового представництва в суді першої інстанції по оскарженню, у тому числі, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UА 500020/2022/000249 від 26 березня 2022 року та рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UА 500020/2022/000184/2 від 26 березня 2022 року - становить 10000,00 грн.

- виписку з банківського рахунку АО «Езвайзерс» за 16.09.2022 про часткову оплату правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 640/2076/19 зазначено, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, безвідносно до наявності в матеріалах справи відповідних платіжних документів. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 і постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 160/6899/20.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим. Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Як встановлено судом, гонорар Адвокатського об`єднання становить 10 000 грн, що складає 14 % від ціни позову - 70 961,97 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд надавши оцінку відповідності суті послуг, витраченого адвокатом часу критеріям співмірності, розумності та неминучості, вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 8000,00 грн. за представництво Адвокатського об`єднання «Едвайзерс» у суді першої інстанції. Указаний розмір витрат зумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час складання позовної заяви з урахуванням того, що предмет спору у даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МПК ТАЕРС (місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Столичне шосе 98, ) до Одеської митниці (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип 21А, ) про визнання протиправним та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UА500020/2022/000249 від 26 березня 2022 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500020/2022/000184/2 від 26 березня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок №21А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (03045, м. Київ, Столичне шосе, будинок № 98, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 962,00 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок №21А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» (03045, м. Київ, Столичне шосе, будинок №98, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна