Справа № 280/2929/22
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
28 листопада 2022 року Справа № 280/2929/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про скасування наказів

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №7/од від 01.02.2022 «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла» в частині накладення на старшого авіаційного техніка групи регламенту та ремонту літаків технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладення дисциплінарного стягнення зауваження;

- скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №7/од від 01.02.2022 «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла» в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди та стягнення з належного йому грошового забезпечення 64 100 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №7од від 01.02.2022 на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження та притягнено до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, а також стягнено з його грошового забезпечення 64 100 гривень. Позивач не погоджується з вказаним наказом та службовим розслідуванням, яким встановлено, що на день подання рапорту 01.01.2019 він не повідомив про існування власного житла, оскільки відповідно до довідки з відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09 грудня 2021 року №3040 він має у власності частину житлової площі 18,7 квадратних метрів, оскільки протиправних дій не вчиняв. Так, приватизація зазначеної квартири здійснена матір`ю позивача у 1997 році, на час здійснення приватизації йому було три роки, він не знав, що є співвласником квартири та не міг знати оскільки вже тривалий час проживає від неї окремо, не є членом її сім`ї. Крім того, позивач неодноразово з метою отримання компенсації за найм (піднайм) житла отримував інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно де прямо зазначалось, що «у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні». Він завжди вважав, що власником квартири є його мати одноособово. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем 09.09.2022 до суду надано відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, що позивач на підставі наданого рапорту отримував грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з 01.01.2019. У грудні позивач надав довідку з відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09 грудня 2021 року №3040, де вказано, що за позивачем зареєстровано право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в спільній сумісній власності 2-х співвласників, на підставі свідоцтва про право власності на житло 31.03.1997, загальна площа 33,6 кв.м., житлова площа 18,7 кв.м. він має у власності частину житлової площі 18,7 квадратних метрів. Вважають, що позивач знаючи про те, що він є власником житлової площі скрив від відповідача цей факт та безпідставно отримував грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення з 01.01.2019. Просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою судді від 16.05.2022 відкрито провадження та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео - та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Позивач є військовослужбовцем, на підставі контракту «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з місцем дислокації у АДРЕСА_2 .

Так, на підставі наданого рапорту позивач отримував грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з 01.01.2019 від в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №7од від 01.02.2022 «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайм (найм) житла» наказано:

1. За порушення вимог пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 накласти на старшого авіаційного техніка групи реагування та ремонту літаків технічно- експлуатаційної частини авіаційної техніки старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - зауваження.

2. Начальнику фінансового відділу, головному бухгалтеру суму незаконних витрат грошових коштів у розмірі 64 100 гривень занести до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 за номенклатурою квартирно- експлуатаційної служби військової частини НОМЕР_1 .

3. Начальнику квартино-експлуатаційної служби логістики військової частини НОМЕР_1 суму незаконних витрат грошових коштів у розмірі 64 100 гривень занести в книгу обліку витрат.

4. Відповідно до вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди та стягнути з належного йому грошового забезпечення 64 100 гривень.

Крім того, у наказі зазначено, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2022 року №43/агд «Про призначення службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайм (найм) житла», заступником начальника технічио-експлуатаційної частини авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 з морально- психологічного забезпечення старшим лейтенантом ОСОБА_2 було проведено службове розслідування.

В ході службового розслідування встановлено, що на день подання рапорту 01 січня 2019 року старший лейтенант ОСОБА_1 не повідомив про існування власного житла. Відповідно до довідки з відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09 грудня 2021 року №3040 він має у власності частину житлової площі 18,7 квадратних метрів.

Вважаючи такі дії та накази відповідача протиправними , позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 6 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів Державної прикордонної, Державної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного комічного агенства, за підйом (найм) житлових приміщень, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450 грошова компенсація за піднайм (найм) житлових приміщень не виплачується у разі наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначених житловим законодавством.

Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Спілки Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року №470 визначено мінімальний розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області в розмірі 6 квадратних метрів.

Згідно зі ст. 98. Дисциплінарного статуту, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

У відповідності до пункту 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджено наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт З розділу IV Порядку).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно із ст. 47 Житлового кодексу Української РСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно ч.2 ст. 50 Житлового кодексу Української РСР при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Згідно із п.6 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів Державної прикордонної, Державної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного комічного агенства, за підйом (найм) ними житлових приміщень, затвердженого Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450 Грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони.

Відповідно до пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, військовослужбовці, які отримують компенсацію за піднайом, зобов`язані письмово доповідати командиру військової частини про обставини, що мають значення або впливають на її розмір, протягом десяти днів з дня настання таких обставин.

Так, суд звертає увагу, що позивача не ознайомлено з актом службового розслідування. Доказів зворотнього до суду відповідачем не надано.

Сторонами по справі не заперечувалось, що позивач дійсно проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Для отримання компенсації за найм (піднайм) житла у 2019 році позивач 28.12.2018 подав відповідний рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .

До рапорту позивач надав перелік документів, що був зазначений у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №871 від 04.12.2018 та передбачений вимогами законодавства чинного на той час.

Так, за наданим рапортом позивача з відповідними доданим до рапорту документами відповідачем призначено позивачу компенсацію за найм (піднайм) житла, що сторонами по справі не заперечувалась. Не відповідності доданих до рапорту документів, відповідальними за те особами не виявлено.

У 2019, 2020 та 2021 роках позивач з новим рапортом про надання йому компенсації за найм (піднайм) житла з відповідним переліком документів не звертався, а лише рапортував про продовження здійснювати йому компенсацію за житло на підставі рапорту від 2018 року.

У період з 01.01.2019 по грудень 2021 року позивач отримував компенсацію за найм (піднайм) житла, як військовослужбовець у якого відсутнє житло для тимчасового або постійного проживання, що сторонами не заперечувалась.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1160 до пункту п. 5 Порядку № 450 були внесені зміни , згідно яких був змінений перелік документів, який подається до рапорту, а саме:

«5. Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи:

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;

копії доку ментів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому орган) і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його о сім`ї;

інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме манно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї;

копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, па території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу);

копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;

належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно- експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспесзвзяку, Держспецтрансслужби, МОН , ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які окупованої території України та населених пунктів, на територіях яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження».

Так, для подання рапорту для отримання компенсації за найм (піднайм) житла за 2022 рік позивачу необхідно було подати, крім витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, і інформацію з бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї.

Звернувшись до бюро технічної інвентаризації позивач отримав довідку з відділу зберігання інвентаризаційних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09 грудня 2021 року №3040 , де вказано , що за позивачем зареєстровано право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в спільній сумісній власності 2-х співвласників, на підставі свідоцтва про право власності на житло 31.03.1997, загальна площа 33, 6 кв.м., житлова площа 18, 7 кв.м. він має у власності частину житлової площі 18,7 квадратних метрів, яку надав відповідачу.

Через наявність зазначеної квартири в спільній власності у позивача та його матері, ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнуто з належного йому грошового забезпечення кошти в сумі 64 100 грн. (шістдесят чотири тисячі сто) гривень.

Так, суд звертає увагу, що зазначена квартира приватизована 31.03.1997 у згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», матір`ю позивача, а позивач був членом її сім`ї.

Крім того, приватизація зазначеної квартири здійснена у 1997 році, коли позивачу було 3 роки.

На даний час позивач проживає окремо від матері і не є членом її сім`ї.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_3 6) відсутні.

Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.

Однак, суд звертає увагу, що зазначена квартира не відповідає, санітарним та технічним нормам, оскільки є згідно технічного паспорту однокімнатною квартирою, зареєстрована на двох власників, жила площа становить 18,7 метрів квадратних, що на одну особу становить 9,35 метрів квадратних жилої площі, проте позивач з матір`ю є особами різної статі, старшими 9 років, не є подружжям, у зв`язку з чим виходячи з санітарних норм постійно проживати в одній кімнаті не можуть.

Доводи відповідача, про те що позивач забезпечений житлом з посиланням на те, що Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм житлових приміщень, затверджених постановою Спілки Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року №470 визначено мінімальний розмір житлової площі на кожного члена родини па території Запорізької області в розмірі 6 квадратних метрів, є безпідставними оскільки в наведених ним правилах, не визначено, мінімального розміру житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області.

З викладеного вбачається відсутність у відповідача підстав накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за порушення пункту 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, оскільки компенсація за найм (піднайм) житла здійснювалась у період з 2019 по 2021 роки, право власності у позивача на частину житлової квартири виникло 1997 році, у період здійснення компенсації жодних нових обставин не настало.

Враховуючи, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки він на час отримання компенсації за найм (піднайм) житла не знав про наявність у його права власності на житло, оскільки на час набуття був малолітнім, а в необхідних для призначення для компенсації документах (витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно) зазначалось саме про відсутність в останнього прав на нерухоме майно, а також те, що формально наявне в позивача майно, не відповідає вимогам санітарним та технічним нормам, тобто фактично, позивач майном для постійного проживання не забезпечений, суд приходить до висновку, що спірний наказ винесений відповідачем є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вищезазначеного.

Щодо пропущеного, на думку відповідача, строку звернення позивача до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) висловила позицію про те, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Таким чином, позивачем не пропущений строк звернення до суду.

Крім того, суд звертає увагу, що належним способом захисту прошених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, саме 05.06.2019, оскільки позивача саме з цього часу звільнено з військової служби у запас та знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу наказом Командира ВЧ НОМЕР_2 № 136 від 05.06.2019.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 5000,00 грн., з яких: особистий прийом адвоката, приватна бесіда по суті порушеного питання, отримання документів клієнта на опрацювання 500, 00 грн.; опрацювання нормативно правової бази з порушених питань - 500, 00 грн., консультація клієнта з питання скасування наказу про результати службового розслідування щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайм (найм) житла 1000, 00 грн.; підготовка позовної зави про скасування наказу - 3000, 00 грн.

В силу ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.12.2018 у справі №826/856/18.

В якості доказів понесення витрат на професійну правову допомогу адвоката позивачем надано:

- копію договору про надання правової допомоги №231/1-ш від 09.02.2022 ;

- копію розрахунку витрат на правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги №231/1-ш від 09.02.2022;

- копію Акту про прийму-передачі виконаних робіт №1 від 18.02.2022;

- копії квитанції 1 про сплату послуг у наданні правової допомоги по договору про надання правової допомоги №231/1-ш від 09.02.2022 на суму 5000 грн.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проте, такі послуги як: «особистий прийом адвоката, приватна бесіда по суті порушеного питання, отримання документів клієнта на опрацювання / опрацювання нормативно правової бази з порушених питань / консультація клієнта з питання скасування наказу про результати службового розслідування щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайм (найм) житла» є складовими процесу підготовки позовної заяви, що свідчить про відсутність підстав для їх відокремлення від послуги складання позовної заяви.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., які стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем по справі.

Окрім того, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992, 40 грн., підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву - задовольнити.

Скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №7/од від 01.02.2022 «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла» в частині накладення на старшого авіаційного техніка групи регламенту та ремонту літаків технічно-експлуатаційної частини авіаційної техніки старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладення дисциплінарного стягнення зауваження.

Скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №7/од від 01.02.2022 «Про результати службового розслідування стосовно старшого лейтенанта ОСОБА_1 щодо безпідставного отримання грошової компенсації за піднайом (найм) житла» в частині притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди та стягнення з належного йому грошового забезпечення 64 100 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору у розмірі 992 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

В іншій частині вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова