Справа № 308/8119/22
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8119/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2022 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5505506 від 19.06.2022,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5505506 від 19.06.2022.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що постановою серії ЕАР № 5505506 від 19.06.2022 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 19.1 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Вважає, що оскаржувана постанова відносно нього винесена неправомірно та є незаконною.

Наголошує, що вказаного правопорушення він не здійснював.

При винесенні постанови, користуючись своїми правами відповідно до статті 268 КУпАП, він звернувся до поліцейського з вимогою ознайомитися з доказами, які вказують на вчинення інкримінованого йому правопорушення, однак таке клопотання було поліцейським проігноровано.

В подальшому, без зібраних доказів та їх дослідження, поліцейським було притягнуто його до відповідальності за порушення пункту 19.1 «а» ПДР, хоча відповідно до частини 9 наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 поліцейський повинен був зібрати докази, дослідити їх, і лише потім вирішувати питання про наявність факту правопорушення й відповідно притягнення особи до відповідальності.

Зазначає, що звернувшись до поліцейського з вимогою про ознайомлення з доказами, які вказують на вчинення інкримінованого йому правопорушення, та дослідити докази при винесенні постанови, поліцейським було проігноровано його вимогу та винесено постанову без встановлення та дослідження будь-яких доказів.

Позивач звертає увагу, що як вбачається з оскаржуваної постанови, поліцейським вказано, що він керував транспортним засобом у темну пору доби, у якому не було ввімкнено фари в режимі ближнього світла, що ним заперечувалося, оскільки не відповідало фактичним обставинам, а поліцейським не доведено зворотне. При цьому факт порушення ним правил дорожнього руху, не задокументовано, протокол не складався, відеозапис відсутній, свідки відсутні, пояснення в нього не відібрано тощо. Як вбачається з оскаржуваної постанови, в графі «До постанови додається» жодних доказів на доведеність вчинення ним адміністративного правопорушення до постанови не додано.

Враховуючи викладене, позивач просить суд скасувати постанову ЕАР № 5505506 від 19.06.2022 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також стягнути з Управління патрульної поліції в Закарпатській області на його користь витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.07.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважаючи вимоги позивача безпідставними.

Представник відповідача у відзиві зауважив, що 19.06.2022, приблизно о 22.20 год., екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгорода, вул. Минайська, 7, виявив автомобіль «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив вимоги ПДР, а саме: керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив пункт 19.1 «а» ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення за частиною другою статті 122 КУпАП. Звертає увагу, що 19.06.2022 захід сонця в м. Ужгороді відбувся о 21.38, що підтверджується інформацією з публічного сервісу https://dateandtime.info/. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 19.1 «а» ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор виніс постанову за частиною другою статті 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі статтею 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію. Представник відповідача звертає увагу, що на відеозаписі з портативного відеореєстратора (нагрудної камери) поліцейського чітко зафіксовано, що на автомобілі «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , не було увімкненого ближнього світла фар (факт правопорушення), за кермом автомобіля знаходився саме позивач (суб`єкт правопорушення), проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, ознайомлено позивача з правами). Наголошує, що надані суду відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських є належними, допустимими, достовірними доказами, зібраними відповідно до норм чинного законодавства, які підтверджують позицію відповідача. Вважає, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Інспектор мав всі правові підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, а також право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення. Розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

До відзиву на позов представником відповідача додано компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та інформацію з публічного сервісу https://dateandtime.info/.

05.08.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, зазначивши, що вважає відзив, поданий відповідачем, не спростовує обставин, викладених у позовній заяві, а тому поданий ним позов про скасування постанови ЕАР № 5505506 від 19.06.2022 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності просить задовольнити.

Позивач зауважив, що у відзиві відповідач сам вказує, що візуальне спостереження поліцейського може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законному порядку та посилається на постанову Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17. Відповідно доказом правопорушення позивач вважає доданий відеозапис з нагрудної камери. Однак, вважає, що викладене у відзиві жодним чином не вказує на правомірність дій відповідача, а надані ним докази, навпаки вказують на незаконність дій відповідача. Наголошує, що відеофіксація з нагрудної відеокамери, на яку вказує відповідач як на доказ правопорушення, не містить моменту правопорушення, а відтворює лише момент спілкування поліцейського з водієм та містить лише процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, не відображаючи факту фіксації самого вчинення адміністративного правопорушення позивача (керування автомобілем з порушенням пункту 19.1 «а» ПДР), що відповідає позиції висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 07.02.2019 у справа № 161/11151/17 та від 28.08.2019 у справі № 152/976/17. Крім того, звертає увагу, що відеозапис, доданий відповідачем, починається з 22 год. 09 хв. 04 сек., де вже зафіксовано факт автомобіля, який не здійснює рух і стоїть на узбіччі з вимкнутим двигуном, при цьому в оскаржуваній постанові вказано, що він здійснював рух в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар о 22 год. 20 хв. 49 сек. Таким чином, на думку позивача, в постанові невірно вказаний час правопорушення, або навпаки час зафіксований на відеозаписі не відповідає дійсними обставинам справи, що в обох випадках є грубим порушенням, при оцінці яких неможливо повно і об`єктивно встановити обставини справи, відповідно можливе лише припускати ті чи інші обставини. Також позивач вказує, що компакт-диск, доданий відповідачем до відзиву, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕАР № 5505506 від 19.06.2022 не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, а тому такий доказ в розумінні статті 251 КУпАП є незаконним доказом, на якому не можуть ґрунтуватися обвинувачення. Позивач звертаю увагу, що при притягненні його до відповідальності він неодноразово наголошував на представлення доказів фіксації правопорушення, на що йому поліцейський відповів, що доказ пред`являть після встановлення особи, однак в подальшому встановивши його особу, жодного доказу йому не було надано для ознайомлення, поліцейським також жодні докази не досліджувалися, що своєю чергою не відповідає принципу верховенства права і містить ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Факт неознайомлення його з доказами та недослідження доказів правопорушення при притягненні його до відповідальності, підтверджується відеозаписом, наданим відповідачем. При цьому, наполягаючи на огляді доказів правопорушення, працівник поліції неодноразово вказав, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, які саме не вказав, огляд не провів, хоча в разі наявності таких ознак повинен був вжити відповідних заходів, що визначено частиною першою статті 30 Закону України «Про Національну поліцію». Разом з тим, відповідно до статті 280 КУпАП повинен був з`ясувати чи є обставини, що пом`якшують відповідальність, майновий стан, що не було дотримано поліцейським. На думку позивача, все це вказує на упереджене ставлення поліцейського до нього та недотримання його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Крім того, зазначає, що відповідач помилково посилається на постанову Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, оскільки вказана постанова стосується іншого предмету позову, не пов`язаного з прийняттям рішення поліцейським в межах КУпАП.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до частини першої, другої та восьмої статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з копією постанови інспектора батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області капрала поліції Шмідт В.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5505506 від 19.06.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 19.06.2022, о 22:20:49, в м. Ужгород, вул. Минайська, 7, він керував автомобілем «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , у темну пору доби, в якого не були ввімкненні фари в режимі ближнього світла, чим порушив вимоги пункту 19.1 «а» ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пункт 19.1 «а» ПДР передбачає, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

Диспозицією частини другої статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП згідно з оскаржуваною постановою, за твердженням відповідача, відбулося через допущене позивачем керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла у темну пору доби за порушення вимог пункту 19.1 «а» ПДР.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пункту 19.1 «а» ПДР України згідно з оскаржуваною постановою, представник відповідача долучив до відзиву на позовну заяву відеозапис з нагрудної камери працівників поліції (export-3am9u), на якому видно, що на автомобілі «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, не було увімкненого ближнього світла у темну пору доби. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що поліцейський підійшов до зупиненого автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 (0:00:30). Вікно з боку водія було опущено і поліцейський звернув увагу позивача на те, що у останнього не увімкнено ближнє світло фар, після чого поліцейський сам увімкнув ближнє світло фар. Також на відеозаписі зафіксовано, що поліцейський надав можливість позивачу поспілкуватися по мобільному телефону з невідомою особою, під час спілкування з якою ОСОБА_1 повідомив цій особі, що їхав по вулиці та його зупинили працівники поліції, які просять його пред`явити документи, оскільки він їхав без увімкнених фар (0:07:10).

Відповідно до вказаного відеозапису позивачу інспектором поліції було повідомлено про розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу, роз`яснено його права та після закінчення розгляду справи ознайомлено із змістом постанови та роз`яснено право на її оскарження, під розпис позивачу вручено копію постанови.

Зазначений відеозапис повністю спростовує доводи позивача, викладені ним у позові.

Відеозапис це відеоматеріал, записаний на фізичному носії (диску, флеш-накопичувачі тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Таким чином, у процесі здійснення відеозапису створюється інформація.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що у діях ОСОБА_1 наявна об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Щодо доводів відповідача про недопустимість відеозапису як доказу, суд зазначає, що долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення диск з відеозаписом (DVD-R 4.7GB/16х/120Min) був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у справі, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на бодікамері поліцейського в електронному вигляді у виді файлів.

Суд вважає, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП. Доводи позивача зводяться до намагання переконати суд в тому, що наданий доказ, а саме відеозапис, є недопустимим. Інших доводів, які б спростовували факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем не наведено і судом не встановлено.

Отже, дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, суд дійшов висновку, що такий містить дані, на підставі яких можливо встановити обставини вчиненого позивачем правопорушення, а тому вказаний доказ є належним та допустимим в розумінні КАС України і враховується судом при розгляді даної справи. При цьому позивач не надав суду доказів у підтвердження своїх доводів та обґрунтувань щодо безпідставності винесеної постанови.

Разом з тим, суд не встановив порушень при винесенні поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою. Також доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення чи допущення поліцейським процесуальних порушень під час складання постанови про адміністративне правопорушення, судом не здобуто, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, на переконання суду, наведені ним з метою уникнення адміністративної відповідальності.

За таких обставин, оскільки дані про порушення позивачем пункту 19.1 «а» ПДР та відповідно вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною у відповідності до вимог чинного законодавства та уповноваженою посадовою особою, суд вважає, що твердження позивача у позові та у відповіді на відзив про безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, а тому оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позову не знайшли своє обґрунтування та підтвердження, відтак рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись статтями 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5505506 від 19.06.2022 залишити без задоволення.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, що знаходиться за адресою: вул. О. Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 09 листопада 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай