Справа № 640/6920/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року м. Київ № 640/6920/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Професійно-технічному училищі № 115 м. Донецька з 01.06.1991 по 29.06.1991; періоду роботи у ПАТ «Стаханівський вагонобудівельний завод» з 30.09.1991 по 18.05.1995; періоду роботи у TOB фірма «Агросервіс» з 18.07.1997 по 29.08.1998; періоду роботи у ПП «НПО «Укрпромтехресурс» з 02.09.1998 по 26.04.1999; періоду роботи у ПП «Діна» з 01.10.2001 по березень 2002; періоду роботи у ГУ МВС України в Донецькій області з 18.03.2002 по 06.11.2015; періоду роботи у Національній поліції України з 07.11.2015 по 25.08.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Професійно-технічному училищі № 115 м. Донецька з 01.06.1991 по 29.06.1991; періоду роботи у ПАТ «Стаханівський вагонобудівельний завод» з 30.09.1991 по 18.05.1995; періоду роботи у TOB фірма «Агросервіс» з 18.07.1997 по 29.08.1998; періоду роботи у ПП «НПО «Укрпромтехресурс» з 02.09.1998 по 26.04.1999; періоду роботи у ПП «Діна» з 01.10.2001 по березень 2002; періоду роботи у ГУ МВС України в Донецькій області з 18.03.2002 по 06.11.2015; періоду роботи у Національній поліції України з 07.11.2015 по 25.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є внутрішньо переміщеною особою та оскільки оригінал трудової книжки залишився за попереднім місцем роботи у м. Донецьк, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про підтвердження стажу. Однак, як стверджує позивач, відповідачем у підтвердженні стажу відмовлено.

Ухвалою суду від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/6920/21 та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

27.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що відповідач не відмовляв у призначенні пенсії і зарахуванні страхового стажу позивачу, тому дії Управління не можуть визнаватись протиправними.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.08.2018 № /27879.

11.08.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою (зареєстрована у відповідача 14.08.2020), у якій зазначила, що її трудова книжка залишилась на окупованій території (м. Донецьк) та просила надати роз`яснення щодо її трудового стажу, зокрема, який стаж до 2002 року, згідно уточнюючих довідок, доданих до заяви, з попередніх місць роботи можливо зарахувати до трудового стажу позивача для призначення пенсії.

Листом від 03.09.2020 № 19944-21317/П-02/8-2600/20 відповідачем надано відповідь, у якій зазначено порядок обчислення страхового стажу відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які періоди роботи та на підставі яких документів зараховуються до трудового стажу до 2004 року, а також поінформовано позивача, що будь-які запити, звернення, довідки, чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню, а відтак неможливо здійснити перевірку факту роботи на підприємствах, розташованих на таких територіях. Також у відповіді повідомлено, що зважаючи на неможливість здійснити перевірку факту роботи на підприємствах, розташованих на території, непідконтрольній українській владі, відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку про нараховані суми заробітної плати на цих підприємствах можуть слугувати підставою для підтвердження стажу роботи. Крім іншого, у вказаній відповіді повідомлено про Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та про Порядок підтвердження наявного трудового стажу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Позивач, зазначаючи, що рішенням відповідача, викладеним у листі від 03.09.2020 № 19944-21317/П-02/8-2600/20, їй відмовлено у підтвердженні стажу, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Поняття страхового стажу наведено і в частині першій статті 24 Закону № 1058-IV.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Зі змісту заяви позивача від 11.08.2020 вбачається, що остання стосується надання роз`яснень щодо набутого позивачем трудового стажу до 2002 року задля призначення пенсії, тобто роз`яснень пенсійного законодавства. Питання про обчислення страхового стажу чи зарахування до страхового стажу періодів роботи або заявлених у позовних вимогах періодів роботи з 18.03.2002 по 06.11.2015 в ГУ МВС України в Донецькій області та з 07.11.2015 по 25.08.2016 в Національній поліції України, у заяві від 11.08.2020 перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не порушувалось, у той час як спірні відносини у цій справі виникли саме щодо дій відповідача про відмову у зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення № 280).

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань, зокрема, пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, осіб, які мають право на пільги, а також отримувачів житлових субсидій; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Порядок звернення та вимоги до заяви про призначення пенсії врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1).

Відповідно до вимог пункту 2.1 Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком, серед іншого, додаються: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник сервісного центру, серед іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6).

За приписами пункту 4.3 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії.

Відповідно до пунктів 3-4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, передумовою звернення до адміністративного суду з позовом є прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, вчинення дії чи бездіяльності стосовно позивача, що призвело до порушення його прав, свобод та інтересів.

Спосіб захисту прав, свобод та інтересів визначається позивачем залежно від поведінки суб`єкта владних повноважень - відповідача, тобто за наслідками прийняття акта індивідуальної дії, вчинення або не вчинення відповідно до вимог закону певних дій.

Таким чином, звертаючись до суду з позовною заявою, особа повинна зазначити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право саме при виконанні ним владних управлінських функцій та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

У даному випадку позивач не є отримувачем пенсії будь-якого виду, доказів про те, що позивач зверталась до відповідача з заявою про призначення пенсії, в матеріалах справи не міститься, а страховий стаж для обчислення пенсії відповідач не розраховував та у зарахуванні того чи іншого періоду при призначенні пенсії листом від 03.09.2020 № 19944-21317/П-02/8-2600/20 не відмовляв.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко