Справа № 240/23731/22
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/23731/22

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом керівника Житомирської обласної прокуратури Білошицького Олександра Васильовича до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Керівник Житомирської обласної прокуратури Білошицький Олександр Васильович звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.09.2022, винесену у виконавчому провадженні №69449880 про накладення штрафу на Житомирську обласну прокуратуру в розмірі 5100 гривень.

На обґрунтування позову вказано, що боржник у зв`язку з виникненням труднощів під час виконання рішення суду, що набрало законної сили, звертався до суду із заявою про роз`яснення рішення суду.

Вказує, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2022 отримано лише 22.08.2022. В подальшому, 19.09.2022 на адресу позивача надійшла вимога державного виконавця №69449880/6-20.1 від 06.09.2022 у виконавчому провадженні №69449880 від 19.07.2022, відповідно до якої зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру у одноденний термін з моменту отримання вимоги повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи, які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні та постанова державного виконавця від 09.09.2022 про накладення на Житомирську обласну прокуратуру штраф у розмірі 5100 гривень.

Позивач стверджує, що державним виконавцем при прийнятті рішення про накладення штрафу не встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, зокрема не враховано строки отримання документів боржником та факт звернення за роз`ясненням рішення суду. Отже, позивач вважає постанову про накладення штрафу протиправною.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.11.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду 29.11.2022 без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25 листопада 2022 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

По змісту відзиву відповідач звертає увагу, що в постанові про накладення штрафу від 09.09.2022 ВП №69449880 враховано та зазначено, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2022 у справі №240/7917/21 у задоволенні заяви Житомирської обласної прокуратури про роз`яснення постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2022 відмовлено та станом на 09.09.2022 рішення суду не виконано боржником. Вказує, що позивачем у даній справі та боржником у вказаному вище виконавчому провадженні не повідомлено виконавця про обставини що ускладнюють виконання судового рішення.

У зв`язку з вищевикладеним, на думку відповідача, постанова про накладення штрафу прийнята в рамках чинного законодавства, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі №240/7917/21 скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду; прийнято нову постанову, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування заробітної плати з 15.03.2021 по 27.04.2021 у відповідності до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014; зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15.03.2021 по 27.04.2021 виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

04.05.2022 Житомирським окружним судом видано виконавчий лист №8028/2022, який в подальшому звернений стягувачем до виконання.

Так, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.07.2022 відкрито виконавче провадження №69449880 на підставі виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду №240/7917/21 від 04.05.2022 про зобов`язання Житомирської обласної прокуратури нарахувати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 15.03.2021 по 27.04.2021 виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням всіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

В подальшому, у зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця №69449880/6-20.1 від 06.09.2022 у виконавчому провадженні №69449880 від 19.07.2022, відповідно до якої зобов`язано обласну прокуратуру у одноденний термін з моменту отримання вимоги повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи, які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні.

Постановою від 09.09.2022 у виконавчому провадженні №69449880 накладено штраф на стягувача в розмірі 5100 гривень.

Не погоджуючись з постановою від 09.09.2022 про накладення штрафу, вважаючи її протиправною, позаяк відповідачем не дотримано строки повідомлення та не враховано вжиття боржником заходів з метою виконання рішення суду, позивач звернувся із вказаним позовом до суду

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як встановлено судом, позивач обґрунтовуючи позов стверджує, що з метою належного виконання вищезгаданого виконавчого документу, 25.07.2022 ними подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду заяву про роз`яснення постанови від 02.03.2022 у справі №240/7917/21 в частині способу (процедури) нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням виплаченої заробітної плати позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 приймаючи до уваги факт неуспішного проходження останнім атестації.

При цьому, лише ухвалою від 30.08.2022 у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовлено.

Просить суд врахувати ту обставину, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2022 отримано ними лише 22.08.2022, тобто після подання заяви про роз`яснення постанови, а відповідно до частини четвертої статті 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Водночас, слід зауважити, що боржником не повідомлено державного виконавця про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, зокрема щодо наявності заяви про роз`яснення рішення суду що розглядалась в судовому порядку.

При цьому, у спірній постанові про накладення штрафу від 09.09.2022 у ВП 69449880 враховано факт розгляду Сьомим апеляційним адміністративним судом заяви про роз`яснення рішення суду, у задоволенні якої ухвалою від 30.08.2022 відмовлено та станом на 09.09.2022 рішення суду не виконано боржником.

Відтак, твердження позивача, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В. А. не проводилося перевірки причин невиконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі №№240/7917/21 визнаються судом безпідставними.

Суд звертає увагу, що доказів виконання боржником рішення суду у строки визначені постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №69449880 до матеріалів справи не надано.

При цьому під час винесення наступних документів державним виконавцем враховано строки отримання боржником процесуальних документів.

Таким чином, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Суд відмічає, що згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджується матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що обов`язок щодо виконання рішення суду позивачем не виконано.

Крім того, частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто позивач повинен довести, що дійсно має право чи інтерес, про захист якого він просить, та відповідно до приписів частини першої статті 77 КАС України довести обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав чи інтересів позивача належними та допустимими доказами.

Незважаючи на обов`язок, встановлений частиною 2 статті 77 КАС України щодо доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, процесуальне законодавство не звільняє позивача від обов`язку доказувати ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як встановлено з матеріалів справи, доказів наявності протиправного характеру постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.09.2022 у виконавчому провадженні №69449880 про накладення штрафу на Житомирську обласну прокуратуру в розмірі 5100 гривень позивачем не надано.

У зв`язку з наведеним, та з урахуванням відсутності встановленого судом факту порушення прав позивача, підстав для задоволення позову не встановлено.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.139 КАС України підстав для стягнення з відповідача судових витрат не має.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову керівника Житомирської обласної прокуратури Білошицького Олександра Васильовича (вул. Святослава Ріхтера, 11, Житомир, 10008, ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів п.п. 15.5 п.15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва