Справа № 120/5440/22
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 листопада 2022 р. Справа № 120/5440/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправне рішення відповідача про відмову в призначенні дострокової пенсії. Тому, з метою призначення пенсії за віком по Списку №2, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 31.10.2021 та проведення її перерахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 25.07.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання зазначеної ухвали, позивачем 16.08.2021 подано до суду матеріали на усунення недоліків, шляхом уточнення прохальної частини. Так, остаточними позовними вимогами є:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за №53 від 28.01.2022 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком;

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині призначення позивачу дострокової пенсії за віком по Списку №2, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 17.03.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком по Списку №2, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 31.10.2021 та провести її перерахунок.

Ухвалою від 27.09.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

Ухвалою від 28.09.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки оскаржуване рішення за №53 від 28.01.2022 прийняте останнім.

Копію ухвали співвідповідач отримав 06.10.2022, однак своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

07.10.2022 на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що ст. 55 Закону №796 визначено коло осіб, учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які мають право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, зокрема, особам, які постійно проживали (проживають) чи постійно працювали (працюють) у зоні посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік знижується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років установленні для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Відповідач зазначає що до пільгового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: - з 19.04.2004 по 31.07.2020 згідно з довідкою від 19.11.2021 №23, оскільки така не відповідає вимогам додатку №5 до п. 20 Порядку №637, а саме: наявна позначка про підпис особи, яка заміщає головного бухгалтера. Не підтверджено документально право іншої особи на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком замість головного бухгалтера. В довідці зазначено наказ про атестацію робочих місць за умови праці від 30.03.2017, але згідно з доданими документами наказ має іншу дату, а саме 31.03.2017. Витяг з наказу про атестацію робочих місць за умовами праці від 28.04.2020 відсутній.

Також відповідач вказує, що згідно з трудовою книжкою, позивач працював на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування електростанцій з 08.04.2014 по 01.03.2016. Відповідно до Витягу з наказу про атестацію робочих місць за умовами праці від 30.04.2015 №187 вище визначена посада атестована вперше. В довідці від 19.11.2021 №23 зазначено про період роботи з 19.04.2004 по 31.07.2020 на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв безперервно. Мають місце суперечливі дані щодо роботи на зазначених посадах.

Відтак, на перше звернення позивача з заявою про призначення дострокової пенсії за віком від 20.01.2022 було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 28.01.2022. Вдруге позивач звернувся за призначенням пенсії пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсію призначено з дня повторного звернення, тобто з 17.03.2022.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 26 років 0 місяців 02 дні з 30.12.1988 по 31.12.2014) та відпрацював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 більше 12 років 6 місяців та має 37 років 11 місяців 07 днів страхового стажу.

31.10.2021 позивач набув право на звернення за призначенням дострокової пенсії за віком, оскільки 30.10.2021 йому виповнилося 54 роки.

20.01.2022 позивач вперше звернувся до Пенсійного органу з заявою про призначення дострокової пенсії за віком (а.с.7), з урахуванням зниження пенсійного віку на 6 років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 28.01.2022 прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за №53 (а.с. 9-10).

17.03.2022 позивач повторно звернувся до Пенсійного органу за призначенням йому дострокової пенсії за віком (а.с.15).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачу призначено пенсію за віком з 17.03.2022, тобто з дня повторного звернення за призначенням пенсії.

13.05.2022 позивач звернувся з заявою про здійснення перерахунку пенсії з 31.10.2021 (а.с. 17). Проте листом від 18.05.2022 йому було відмовлено в проведені перерахунку (а.с. 18) з підстав того, що при первинному звернені позивачу відмовлено у призначені пенсії, а відтак пенсія позивачу призначена з дня повторного звернення.

Не погоджуючись із рішенням про відмову в призначені пенсії, діями відповідача щодо призначення пенсії з 17.03.2022 та відмовою в проведенні перерахунку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ необхідний вік та стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Пунктом 3 резолютивної частини, Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині визначення у жінок необхідного страхового стажу для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 30 років, тоді як другий - у 25 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Фокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у даних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Як вже встановлено судом, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2 та необхідного страхового стажу.

При цьому, відповідно до оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, позивачу не зараховано до пільгового стажу наступні періоди роботи на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв, зайнятих на роботах в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кВ і більше:

- з 19.04.2004 по 31.07.2020 оскільки довідка №23 не відповідає вимогам додатку №5 до п. 20 Порядку №637, а саме: наявна позначка про підпис особи, яка заміщає головного бухгалтера.

Надаючи правову оцінку підставам не зарахування пільгового періоду роботи позивача, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім того, з наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах Пенсійний фонд зобов`язаний перевірити:

- чи відноситься та чи підтверджується пільговий стаж позивача на посаді, яка визначена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України;

- чи підтверджується зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо віднесення посади позивача "електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв, зайнятих на роботах в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кВ і більше" до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, із записів трудової книжки позивача, серії НОМЕР_1 , встановлено, що останній у період з 19.04.2004 по 31.07.2020 працював на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв, зайнятих на роботах в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кВ і більше безперервно (а.с. 21-23).

Суд зазначає, що вказана посада "електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв, зайнятих на роботах в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кВ і більше" віднесена до Списку № 2 згідно Списків виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що посада позивача "електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв, зайнятих на роботах в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кВ і більше" дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того уточнюючою довідкою №23 від 19.11.2021, виданою ВП "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (а.с. 13) підтверджено повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2.

Стосовно тверджень відповідача про непідтвердженність документального права іншої особи, на підпис довідки №23 від 19.11.2021, яка заміщує головного бухгалтера, то суд такі відхиляє та вказує, що неналежне оформлення довідки посадовими особами підприємства не має нести за собою негативні наслідки для працівника у вигляді незарахування пільгового стажу.

Згідно із правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Щодо посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в рішенні від 28.01.2022 за №53 на відсутність атестації робочих місць, як умови реалізації права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

19.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а, в які зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі № 520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, із урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин та враховуючи зазначені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що не надання позивачем документів про проведення атестації робочого місця не може бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу відповідних періодів роботи позивача та, як наслідок, відмови у призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись із заявою вперше 20.01.2022, підтвердив своє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки станом на 20.01.2022 стаж позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 з необхідних 12 років 6 місяців становить більше 16 років.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.01.2022 за №53, про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та, як наслідок, це рішення підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині призначення позивачу дострокової пенcії за віком, по Списку №2 з 17.03.2022 та зобов`язання призначити пенсію за віком по Списку №2 з 31.10.2021 та провести її перерахунок, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув пенсійного віку 30.10.2021, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 20.01.2022, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення пенсії має відбутися з 31.10.2021 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині призначення позивачу дострокової пенcії за віком, по Списку №2 з 17.03.2022 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком по Списку №2, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 31.10.2021, та провести її перерахунок, також підлягає задоволенню, як похідна від першої.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн., належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за №53 від 28.01.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині призначення ОСОБА_1 пенсії за віком по Списку №2, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 17.03.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком по Списку №2, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 31.10.2021 та провести її перерахунок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок)

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код - НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100 м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ-13322403).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна