Справа № 640/36373/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1044/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Управління патрульної поліції у місті Києві /далі - Управління/ (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

09.12.2021 вказаний адміністративний позов, датований 09.12.2021, за підписом позивача, надійшов до Окружного адміністративного суду міста Києва, в якому позивач просить суд:

- постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі № 5104895 від 03.12.2021 визнати незаконною та скасувати;

- стягнути з Управління на користь позивача 908,00 грн судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 відповідний позов передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

13.01.2022 справа разом з супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.01.2021 надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 22.01.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2022 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 03.12.2021 позивач на автомобілі марки Volkswagen, моделі Transporter, державний номер НОМЕР_1 разом із причепом, державний номер НОМЕР_2 , рухався по пр. Академіка Глушкова у м. Київ. Напроти будинку 6в, його зупинив співробітник Управління патрульної поліції в м. Київ (відповідач) інспектор капітан поліції Ніколаєнко Петро Олександрович (Інспектор). Причину зупинки не повідомив. За результатами зупинки, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за нібито керування транспортним засобом яким, він не мав права керувати.

З винесенням оскаржуваної постанови та притягнення до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, вважає, що винесення інспектором поліції постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності суперечить вимогам діючого законодавства України.

Позивач наголошує, що керував составом транспортних засобів, серед яких був автомобіль марки Volkswagen, моделі Transporter 1995 року випуску та причеп. Згідно із свідоцтва про реєстрацію (серія НОМЕР_3 від 10.08.2021 року) вказаний автомобіль має 8 сидячих місць, без урахування сидіння водія. Причеп, згідно із свідоцтва про реєстрацію (серія НОМЕР_4 від 26.12.2020 року) має повну масу 750 кілограмів. Причеп був порожній, та навіть якщо, у Інспектора, з якихось причин, були сумніви в тому, що маса причепа становить більше 750 кілограм - зважування причепа не проводилось. Отже, позивач наполягає, що за всіма характеристиками, відповідно до вимог закону, мав право керувати зазначеним составом транспортних засобів.

Позивач зауважує, на порушенні інспектором поліції норм процесуального законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вказує, що дії Інспектора, порушують засади ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, а також, позбавляють позивача прав, які передбачені ст. 268 КУпАП давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката тощо.

Щодо правової позиції відповідачів

06.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 01.06.2022, за підписом представника Департаменту - Шуміленка С.М. (діє на підставі довіреності), в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Так, у відзиві вказується, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Вказується, що відповідно до винесеної постанови 03.12.2021 о 13год.51 хв. в місті Києві по проспекту Академіка Глушкова, 68, Позивач керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 з причепом ПГ номерний знак НОМЕР_2 не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), скоївши тим самим правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зауважується, що відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, а тому в Департаменту патрульної поліції відсутні фото- та відеоматеріали з місця зупинки позивача.

Разом з тим, наголошується, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Ніколаюком Петром Олександровичем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатом якого винесена оскаржувана постанова.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне:

03.12.2021 інспектором управління патрульної поліції в м. Київ капітаном поліції Ніколаюк П.О. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5104895 (а.с. 6), за змістом якої 03.12.2021 о 13 год 51 хв в м. Києві по просп. Академіка Глушкова, буд. 6в, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_1 , з причепом ПГ НОМЕР_2 не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР - керування т/з особою, яка не має права керування таким Т/З.

У зв`язку з зазначеним позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400,00 грн.

Вбачається, що графа 7 вказаної постанови «до постанови додаються» - не заповнена.

З такою постановою позивач не погоджується, наполягає, що за всіма характеристиками, відповідно до вимог закону, мав право керувати зазначеним составом транспортних засобів.

В матеріалах справи знаходяться копії: водійського посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , з якого вбачається, що водієм 28.07.2012 отримано категорію «В»; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , де в графі «кількість сидячих місць з місцем водія» зазначено - «9», а щодо причепу в графі «повна маса» вказано - «750» (а.с. 5).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинним законодавством передбачено, що для керування транспортними засобами громадянам України необхідно мати національне посвідчення водія (водійські права) відповідної категорії. Посвідчення дійсне на протязі 30 років з дати його видачі. Категорія «В» встангвролена для керування автомобілями, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3 500 кг (7 700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми (найпопулярніша).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, оскаржена постанова не містить жодних відміток про наявність на момент її винесення доказів на підтвердження вчинення відповідного правопорушення (графа 7 не заповнена).

Не подано доказів на підтвердження вчинення правопорушення до суду також і в порядку надання відзиву на позов.

Щодо посилань Департаменту на те, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, тому в Департаменту патрульної поліції відсутні фото- та відеоматеріали з місця зупинки позивача, то вони не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, як зазначалось, у зв`язку з відсутністю в оскаржуваній постанові вказівки, на підставі яких доказів вона винесена (в т.ч. відеодокази), наразі неможливо встановити чи такі докази взагалі існували.

Натомість дослідженими судом матеріалами справи встановлено наявність у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з тим, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, працівник поліції у своїй діяльності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови.

При цьому суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного Управління патрульної поліції в місті Києві є неналежним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Висновок суду

Скасувати постанову серії ЕАО № 5104895 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Київ Ніколаюк П.О., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при зверненні з позовом у даній справі позивачем помилково сплачено надмірну суму судового збору - 908,00 грн, тобто зайво сплачено 454,00 грн (а.с. 9).

Відповідно о п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, проте наразі матеріали справи такого клопотання не містять.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції міста Києва, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову ЕАО № 5104895 від 03.12.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором управління патрульної поліції в місті Київ Ніколаюк Петром Олександровичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНКОПП: НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич