Справа № 380/14192/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2022 року

справа №380/14192/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військового госпіталю Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернулася до суду з позовом до Військового госпіталю Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Військового госпіталю Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та грошової компенсації за невикористані 30календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років;

-зобов`язати Військовий госпіталь Національної гвардії України (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-зобов`язати Військовий госпіталь Національної гвардії України (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 30 календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проходила військову службу у Збройних силах України. Наказом від 26.08.2022 №220 (по строковій частині), її виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Крім цього позивач зазначає, що відповідачем не здійснено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, за період служби з 2019, 2021 та 2022роки, що передбачена ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 12 ч. 1 ст.12 Закону Українивід 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також одноразової грошової допомоги відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Позивач вважає, що не виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки та одноразової грошової допомоги відповідно вказує на протиправну бездіяльність відповідача та порушує її права та законні інтереси, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 17.10.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторінта запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що позивачку було звільнено з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону 2232-XII з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку. Позивачка у своїй позовній заяві вказує, що підстава її звільнення з військової служби під час дії воєнного стану (абзац 9 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону 2232-XII) відноситься до переліку підстав звільнення в особливий період, зазначених в частині 2 статі 15 Закону 2011-XII за якими виплачується одноразова грошова допомога при звільненні. Натомість, не враховує, що підстави звільнення в особливий період обумовлені не пунктом 3, а пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону 2232-XI. Тому, підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в частині 2 статті 15 Закону 2011-XII), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період. Так як, на час звільнення позивачки з військової служби діяв воєнний стан, підстави для виплати у відповідача позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні були відсутні. Щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років, то зазначив, що військовим госпіталем наказом від 28.10.2022 №286 внесено зміни до наказу від 26.08.2022 №220 (по строковій частині) в частині виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роки в сумі 15182,55грн, а також платіжним дорученням від 28.10.2022 №1514 вказану суму перераховано позивачу. З огляду на наведене просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому повторно виклала обґрунтування позовної заяви.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з наказу Начальника Військового госпіталю Національної гвардії України №220 від 26.08.2022, припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII у запас головного сержанта ОСОБА_1 , без права носіння військової форми одягу та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Вислуга років станом на 25.08.2022 становить: календарна 10років 03місяці 15 днів; пільгова 00 роки 00 місяців 00днів.

Позивач стверджує, що відповідачем під час звільнення її з військової служби невиплачено компенсацію за невикористані 30 календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років, а також одноразової грошової допомоги відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Тому позивач звернулась до відповідача із заявою в якій просила здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та виплату грошової компенсації за невикористані 30 календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років.

Листом від 07.09.2022 за №1/330-вих відповідач повідомив позивачку, що у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації (підпункт «г») пункту 3 частини 5 статті 26 Закону N 2232-XII, військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону №2011-XII, з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону № 2232-XII, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною другою статті 15 Закону N 2011-XII. У зв`язку з відсутністю у позивачки права на одноразову грошову допомогу при звільненні, позивачці відмовлено у її виплаті.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані 30 календарних дні додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі по тексту - Інструкція № 558).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції №558, ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Пунктом 2 глави 9 розділу V Інструкції №558 визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звільнена з військової служби за п. п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військове службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) та календарна вислуга становить 10 років 03місяці 15днів.

Суд зазначає, що п. п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Отже враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності календарної вислуги років - 23 роки 00 місяців 19 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на лист Міністерства економіки України №4711-06/52029-03 від 25.07.2022, відповідно до якого, у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (підпункт «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону № 2011-XII, з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені нормами Закону № 2232-XII, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною 2 статті 15 Закону № 2011- XII, оскільки даний лист не є нормативно-правовим актом та має інформаційно-рекомендаційний характер.

Щодо твердження відповідача, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» не передбачено таку сімейну обставину або іншу поважну причину як «один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років» суд зазначає, що п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було доповнено підпунктом «г» згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» №2169-IX від 01.04.2022. При цьому Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані 30календарних днів додаткової відпустки в 2019, 2021, 2022роках, як матері двох дітей віком до 15років, то відповідач доказав, що відповідна грошовоа компенсація була нарахована відповідно до наказу начальника військового госпіталя №286 від 28.10.2022 та перерахована для виплати позивачу відповідно до платіжного доручення №1514 від 28.10.2022 на суму 14954,81грн.

Відтак, у згаданій частині позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовийзбір», такий відповідно до ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючисьст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військового госпіталю Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військового госпіталю Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Військовий госпіталь Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.