Справа № 160/12513/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
17.08.02.2022 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.11.2020 р. №Ф-3757-57 на суму 35 588, 74 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
09.11.2020 р. Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 09.11.2022 року № Ф-3757-57 на суму 35 588,74 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що про наявність вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 09.11.2022 року № Ф-3757-57 на суму 35 588,74 грн. позивач дізнався з Єдиного реєстру боржників.
Позивач вважає вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
26.09.2022 р., представником відповідача, через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
3 метою ведення контролю за сплатою сдиного внеску по даній категорії платників Державною податковою службою України розроблено алгоритм відображення в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 71040000 (далі - ІКП) сум квартальних нарахувань з єдиного внеску.
Так, в КП відображені наступні щоквартальні нарахування за 2017-2020 рік:
09.02.2018 року за 2017 рік у сумі 8448,00 гривень;
19.04.2018 року за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень;
19.07.2018 року за 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень;
19.10.2018 року за 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень;
21.01.2019 року за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень;
19.04.2019 року за 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;
19.07.2019 року за 2 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;??
21.10.2019 року за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;
20.01.2020 року за 4 квартал 2019 року у сумі 2754, 18 гривень:
21.04.2020 року за 1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 гривень;
20.07.2020 року за 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 гривень;
19.10.2020 року за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 гривень;
19.01.2021 року за 4 квартал 2020 року у сумі 2200,00 гривень;
У зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 зазначених нарахувань единого внесу, станом на 22.09.2022 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка в сумі 37 788,74 гривень.
ФОП ОСОБА_1 до податкового органу Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого единого внеску за звітні періоди з 2017-2020 роки не подано.
Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.12.2021 (виконавче провадження № 66892260) вимогу від 09.11.2020 року № Ф-3757-57-У повернуто відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Заявою від 14.01.2022 року №1885/5/04-36-13-08-16 вимогу від 09.11.2020 року №Ф-3757-57-У повторно надано на примусове виконания до Саксаганського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.06.2022 р. (виконавче провалження №68536877) вимогу від 09.11.2020 року № Ф-3757-57-У повернуто відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.08.2022 р. відкрито виконавче провадження № 69556906 (дані відповідно до Державного реєстру боржників).
Станом на 21.09.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 37 788,74 грн.
06.10.2022 р. представником позивача було подано на адресу суду відповідь на відзив від 06.10.2022 р., в обґрунтування якого зазначено, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги, та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Суд зазначає, що дана справа вирішується в межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями, які міститься в матеріалах справи.
В матеріалах справи містяться відомості, що контролюючим органом було сформовано відносно ОСОБА_1 податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 09.11.2020 р. № Ф-3757-57 на суму 35 588,74 грн.
Відповідно до відомостей, які містяться в інтегрованій картці платника податку по ОСОБА_1 , відображені наступні автоматичні нарахування: за 2017-2020 рік: 09.02.2018 року за 2017 рік у сумі 8448,00 гривень; 19.04.2018 року за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 19.07.2018 року за 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 19.10.2018 року за 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 21.01.2019 року за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 19.04.2019 року за 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 19.07.2019 року за 2 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 21.10.2019 року за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 20.01.2020 року за 4 квартал 2019 року у сумі 2754, 18 гривень; 21.04.2020 року за 1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 гривень; 20.07.2020 року за 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 гривень; 19.10.2020 року за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 гривень; 19.01.2021 року за 4 квартал 2020 року у сумі 2200,00 гривень.
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 (форми ОК-5), в період, а саме: лютий- грудень 2017 р.; січень-грудень 2018 р.; січень - лютий 2019 р.; червень-ссерпень 2019 р.; грудень 2019 р.; січень-лютий 2020 р.; грудень 2020 р. роботодавцями ОСОБА_1 самостійно сплачувався до Пенсійного фонду України єдиний соціальний внесок із заробітної плати останнього.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються. (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до абзацу 7 пункту 1 часини 1 статті 4 платниками єдиного внеску є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини;
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до абзацу третього пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є, зокрема, фізичні особи-підприємці.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску.
Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем, у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного податкового законодавства, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлене законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків менша мінімального страхового внеску, цей період зараховується до страхового стажу пропорційно сумі сплаченого ЄСВ.
Суд зазначає, що за відповідні періоди, а саме: березень, квітень, травень, вересень, жовтень, листопад 2019 року; березень, з березня по листопад 2020 р. частково грудень (2 трудових дні за яких сплачений ЄСВ) - єдині соціальні внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з заробітної плати ОСОБА_1 не перераховувались.
На підставі викладеного вище, суд прийшов висновку, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області протиправно нараховано позивачу єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р., у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 р. за №Ф-3757-57 підлягає задоволенню в частині визначення заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19; від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18; від 03.04.2020 року у справі № 140/642/19.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В свою чергу, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р., контролюючим органом визначена правомірно.
На підставі викладеного вище, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2022 р. за №Ф-3757-57 підлягає задоволенню в частині визначення заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправною податкової вимоги від 09.11.2020 р. №Ф-3757-57 в частині визначення заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р.
При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 р. за №Ф-3757-57 в частині заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р.;
- в іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до квитанції від 10.08.2022 р. позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд приходить до висновку про наявність підстав для присудженні частини здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість) грн., 20 коп. (992,40 грн. / 2 = 496,20 грн.).
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 р. за №Ф-3757-57 в частині заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період: лютий - грудень 2017 р.; січень - грудень 2018 р.; січень, лютий, частково червень (28 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) липень, часткового серпень (19 трудових днів за яких сплачений ЄСВ), частково грудень (21 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2019 р.; січень, лютий, часткового грудень (2 трудових днів за яких сплачений ЄСВ) 2020 р.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість) грн., 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова