Справа № 242/1761/22
Суддя: Черков В. Г.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

242/1761/22
2а/242/30/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2022 р. Селидівський міський суд Донецької області, діючий як адміністративний суд, в складі: головуючий - суддя Черков В.Г., при секретарі судового засідання Уварові М.В., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позову зазначив, що 10. 11. 2022 року рухаючись по вул..Перемоги, м. Селидове, його зупинили працівники національної поліції, які не представилися, не поінформували про конкретну причину зупинення ними транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, вимагали пройти огляд на стан сп`яніння, ніхто з робітників поліції не повідомив про те, що він керує транспортним засобом як особа, яка позбавлена права ним керувати, посвідчення водія в нього не вилучалося та знаходиться в нього і зараз. Також, поліцейські в супереч нормам Закону України «Про Національну поліцію» розмовляли не державною мовою, не назвали конкретну причину зупинки, не назвали ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння, почали складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, після чого сіли до свого транспортного засобу, він сів за кермо свого транспортного засобу та поїхали до відділу поліції у м. Селидове, де продовжили спілкування з відповідальним поліцейським ОСОБА_2 . У відділку також жодний з поліцейських не повідомив про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування ним та порушення попереджувальних сигналів…, не повідомляли про час та місця розгляду справ, копій постанов не надали, чим порушили його право на захист (працівники поліції не роз`яснили ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не повідомили про час та дату розгляду справи, чим позбавили права бути присутнім при розгляді справи, не вручили постанови від 10. 11. 2022 року). Також не зрозуміло на якій підставі його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 9.2.6 ПДР ( постанова БАБ/852834). Постановою Відділу поліції №3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області серія БАБ № 852833 від 10.11.2022 року на нього накладено штраф в розмірі 20400. 00 грн. за ч. 4 ст.126 КУпАП, також, постановою Відділу поліції №3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області серія БАБ № 852834 від 10. 11. 2022 року на нього накладено штраф в розмірі 510.00 грн. за порушення п.9.2.6.ПДР. Про їх наявність дізнався 19.11.2022 р. з електронного кабінету водія. Просив визнати зазначені постанови протиправними, їх скасувати, а провадження по справі по притягнення його до адміністративної відповідальності закрити.

Також надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій крім іншого також зазначив, що постійно звертався до поліцейського, який пізніше складав протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (інших протоколів або постанов складено не було), з проханням надати для ознайомлення службове посвідчення, але поліцейський не надав для огляду свого службового посвідчення (порушив ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» ). В протоколі вказано прізвище поліцейського, який склав протокол, але в нього виникають об`єктивні сумніви, що саме цим поліцейським складався протокол, оскільки посвідчення він не бачив.

Просив постанову Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області серія БАБ № 852833 від 10. 11. 2022 року про накладення на нього штрафу у розмірі 20400. 00 грн. та постанову Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області серія БАБ № 852834 від 10. 11. 2022 року про накладення на нього штрафу у розмірі 510. 00 грн. визнати протиправними та скасувати їх, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити у порядку п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідач надав клопотання, в якому зазначає, що не може бути єдиним відповідачем у даній справі. Так, ОСОБА_1 у позові при обґрунтуванні вибору належного відповідача зазначає, що згідно із п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Органи Національної поліції, відповідно до ст. 222 КУпАП розглядають певну категорію справ, в тому числі і за ч.4 ст. 126 КУпАП. Проте, поліцейський, який склав спірні постанови проходить службу у відділі поліції № 3 Покровського РУП, який у свою чергу входить до структури ГУНП України в Донецькій області, а отже не проходить службу в ГУНП в області. Вважає, що у таких справах відповідачем виступає суб`єкт владних повноважень від якого імені складена відповідна постанова. Головне управління, як юридична особа до структури якого входить зазначений відділ, здійснює фінансову, господарську діяльність, та має фінансування (бюджетні асигнування) повинно теж бути залучене до спірної справи як відповідач з правом надавати заперечення, докази пояснення та інще, оскільки за результатами розгляду зазначеної категорії справ, судові витрати підлягають розподілу (стягненню) саме з ГУНП в області. З зазначеного вбачається, що ВП № 3 Покровського РУП та ГУНП в Донецькій області хоча і відносятьсяться до однієї структури, однак є різними суб`єкти владних повноважень, і в таких категоріях справ повинні виступають, як різні відповідачі. Просив залучити в якості відповідача відділ поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Органи Національної поліції, відповідно до ст. 222 КУпАП розглядають певну категорію справ, в тому числі і за ч.4 ст. 126 КУпАП. Згідно ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно із ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 4 ст.126 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.4 ст.126 КУпАП. Використання у зазначених вище нормах формулювання "від імені органів Національної поліції" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі N 724/716/16 та від 17.06.2020 у справі N 127/6881/17. Таким чином належним відповідачем у цій справі є Головне управління національної поліції в Донецькій області, яке має статус юридичної особи, а тому дане клопотання задоволенню не підлягає.

Також, відповідач надав клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки Головному управлінню потрібно з`ясувати усі обставини спірних правовідносин, зокрема отримати оскаржувані постанови та відео із відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП України в Донецькій області, для подальшого викладення у відзиві своїх заперечень та доказів до них.

Статтею 286 КАС України, встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Представником відповідача у клопотанні як підставу для надання додаткового строку зазначено про збільшення навантаження по виконання основних функцій поліції, однак, в той же час відповідачем надано низку клопотань по справі, однак не надано доказів на підтвердження звернення до відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП України в Донецькій області із заявою про витребування документів, необхідних для надання відзиву, а тому суд вважає зазначене клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно з п.1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 74 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульовану Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. За висновками ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях цього Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією фіксування адміністративного правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що працівники поліції не надали для огляду своє службове посвідчення; не роз`яснили ст. 63 Конституції України; не повідомили про час та місце розгляду справ,чим позбавили права бути присутнім при розгляді справи; не надали копій постанов, чим порушили його право на захист.

Копій оскаржуваних постанов відповідачем суду не надано, натомість позивачем надано копію його водійського посвідчення, про відсутність якого зазначено в оскаржуваній постанові серії БАБ № 852833 від 10.11.2022 року та у зв`язку із чим працівником поліції і було накладено адміністративне стягнення.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Суд, вважає, що забезпечення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, права на її участь у процесі прийняття рішення є одним із складових елементів забезпечення права на захист та права на справедливий суд, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Також відповідно до положень частини четвертої цієї статті, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень частин першої та другої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Отже, перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно ч.2 зазначеної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За загальним правилом відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої цієї статті протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Статтею 222 КУпАП визначено підвідомчість справ про адміністративні правопорушення органам внутрішніх справ (міліції).

Зокрема, в частині першій цієї статті зазначено, що розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки оспорювані постанови про накладення адміністративного стягнення прийнята суб`єктом владних повноважень не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що факт вчинення позивачем порушення вимог КУпАП, не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач заперечив вчинення правопорушень, а суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах, не надав доказів правомірності прийнятих оспорюваних рішень.

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зазначене також узгоджується з позицією Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 08 липня 2020 р. по справі № 463/1352/16-а.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Враховуючи, що викладені обставини, суд вважає, що постанови по справах про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Відповідно ч.3 ст.286 КАС України - за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право :

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин позовну заяву слід задовольнити частково, відмовивши у задоволенні позову в частині визнання дії поліцейського протиправними.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України вважає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 134, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області серія БАБ № 852833 від 10.11.2022 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн.. 00 коп. визнати протиправною та скасувати її, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанову Відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області серія БАБ № 852834 від 10.11.2022 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп. визнати протиправною та скасувати її, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції в доход держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.. 20 коп.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Першого апеляційного адміністративного суду через Селидівський міський суд Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя