Справа № 490/5292/22
Суддя: Чулуп О. С.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/5292/22
н/п 2-а/490/172/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

В складі головуючого судді - Чулуп О.С.

при секретарі судових засідань - Ребрини Д.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Миколаїв адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області

про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення

В С Т А Н О В И В:

Позивачзвернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС України в Миколаївській області від 04 листопада 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства з України, громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позову позивач вказує, що рішенням Управління ДМС України від 04 листопада 2022 року було ухвалено примусово повернути його до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства з України.

Позивач вважає дане рішення протиправним, оскільки останнє не містить підстав та обгрунтувань для його винесення. Окрім того позивач вказує, що рішення складено українською мовою та надано йому без перекладу, проте він фактично не зрозумів текст документу, так як не володіє українською мовою в достатньому обсязі, а розписку про отримання рішення написав під примусом, не розуміючи, що він підписує. Позивач також вказує, що оскаржуване рішення міграційної служби було оголошено йому без перекладача та без представника безоплатної правової допомоги, і за такого позивач вважає, що при складанні відповідного рішення була порушена процедура та його права.

Позивач також вказує, що в березні 2006р. він разом зі своєю сім`єю, дружиною та двома синами приїхали на територію України до матері його дружини, оскільки остання була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. Позивач вказує, що має бажання та намір отримати громадянство України, а повертатися до Грузії не бажає, оскільки за час проживання його родини на території України у нього не залишилось будь-кого з родичів або знайомих на території Грузії та при примусовому поверненні до країни походження призведе до знищення його соціальних зв`язків із родиною, яка мешкає на території України.Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

Відповідач позов не визнав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Представник відповідача вказав зокрема, що позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Так представник відповідача зазначив, що позивач після закінчення дозволеного законодавством строку перебування на території України не звертався до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання із заявою про продовження строку перебування на території України. З питань продовження строку перебування на території України та оформлення посвідки на проживання до підрозділів ДМС, а також до центру зайнятості за одержанням дозволу на застосування праці не звертався. Що стосується твердження позивача про те, що останній не розуміє українську мову, то представник відповідача вказав, що позивач навмисно вводить суд в оману, оскільки він вже понад 16 років перебуває на території України, що свідчить про те, що останній не може не розуміти українську мову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з наступнихпідстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Грузії, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 від 18.09.2019р. Отже позивач отримав в консульстві Грузії в м.Одеса паспорт громадянина Республіки Грузія для виїзду за кордон в 2019 році.

Судом досліджено свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 згідно якого ОСОБА_1 21.11.1987р. уклав шлюб з ОСОБА_2 .

Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 згідно якого ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_4 .

Судом досліджено свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_4 від 20 червня 2009 року згідно якого ОСОБА_3 закінчив у 2009 році Кривобалківську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Миколаївської районної ради Миколаївської області.

Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 згідно якого ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Тбілісі Грузинської Радянської Соціалістична Республіка, в графі батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 .

Судом досліджено довідку Кривобалківсько-Петрівського старостинського округу Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 30.03.2022 року згідно якої ОСОБА_1 проживає разом з сім`єю без реєстрації в будинку АДРЕСА_1 з 2006 року та має склад сім`ї: ОСОБА_4 , 1967 року народження, ОСОБА_3 , 1993 року народження (син), ОСОБА_7 , 2003 року народження. Отже, позивач та члени його сім`ї проживають на території с.Подимове Миколаївського району Миколаївської області без реєстрації.

Судом досліджено характеристику сільського голови Веснянської сільської ради Кривобалківсько-Петрівського старостинського округу Миколаївського району Миколаївської області від 14.08.2022 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 разом із сім`єю (дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_3 , син- ОСОБА_7 ) проживає на території Веснянської сільської ради Кривобалківсько-Петрівського старостинського округу без реєстрації з 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 . Дружина на даний час не працює, діти закінчили Кривобалківську ЗОШ І-ІІІст. За час проживання на території сільської ради зарекомендував себе посередньо. Офіційно ніде не працював. На життя заробляв випадковими заробітками. Громадський порядок не порушував. З сусідами не конфліктував.

Судом досліджено лист начальника майора поліції управління міграційної поліції ГУНП в Миколаївській області Д.Кіт від 04.11.2022 року згідно якого повідомлено, що 04.11.2022 року співробітниками УМП ГУНП в Миколаївській області виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив норми міграційного законодавства України, а саме термін перебування на території України.

Судом досліджено рішення Управління УДМС України в Миколаївській області від 04 листопада 2022р. про примусове повернення громадянина Грузії ОСОБА_1 до країни походження. Рішення містить відмітку про отримання позивачем його копії та відмітку про те, що останній не потребує перекладача. З даного рішення вбачається, що ОСОБА_1 до органів ДМС для легалізації свого правового становища на території України не звертався, тобто посвідкою на тимчасове/постійне проживання не документований, дозвіл на імміграцію в Україну не отримував, щодо продовження строку перебування на території України не звертався та відомостями місця проживання не значиться.

Судом досліджено повідомлення від Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до Державної міграційної служби України, Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства щодо прийняття рішення про примусове повернення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства у зв`язку з порушенням особою законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування та відсутністю підстав для подальшого перебування на території України, передбачених Законом.

Судом досліджено повідомлення від Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Миколаївської обласної прокуратури Жмурі А. щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р.№ 3773-VI.

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідністьінших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцюабоособі без громадянства, які на законнихпідставахперебувають на територіїУкраїни, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продовження строку перебування та продовженняабоскорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Українивід 15 лютого 2012р. № 50. (далі - Порядок № 150).

Згідно з п.2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 5 Порядку №150 строк перебуванняіноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства,

яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно достатті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочідні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусовеповерненнязазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинніви їхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територіюУкраїни у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону).

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, відповідач виходив з того, що останній перевищив термін перебування та ухилився від виїзду з території України, з заявою про продовження строку перебування на території України не звертався.

Суд погоджується з вказаним рішення відповідача, оскільки на час прийняття такого рішення строк перебування ОСОБА_1 території України перевищив 90 днів протягом 180 днів і строк його перебування на території України не бувпродовжений в установлений порядку.

Таким чином, позивач не реалізував своє право на продовження строку тимчасового перебування на території України, не вжив заходів щодо продовження строку його перебування на територіїУкраїни, перевищив дозволений термін перебування на території України, чим порушив вимоги міграційного законодавства.

Суд вважає необґрунтованими послання позивача, що тривале проживання позивача в Україні, є правовою підставою для автоматичного залишення його на території України поза межами встановлених строків, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушень міграційного законодавства України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано. Також, відсутні підстави стверджувати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання позивача на те, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача не є підставою для скасування такого рішення, оскільки відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення. Крім того з самого рішення вбачається, що позивач зазначив про відсутність потреби у перекладачі.

Суд також не може взяти до уваги доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення з тих підстав, що у разі виконання оскаржуваного рішення позивач буде роз`єднаний зі своєю сім`єю, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушень міграційного законодавства України. Окрім цього, суд бере до увагу ту обставину, що відповідачем прийнято рішення про примусове повернення до країни походження також інших членів сім`ї позивача: дружини та двох синів. Позивач обізнаний про такі рішення відповідача.

За таких обставин суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про примусове повернення громадянина Грузії ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Враховуючи наведене, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.243-246,271,288 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя