Справа № 760/3055/22
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1122/22
Справа № 760/3055/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса тимчасової реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до інспектора Управління патрульної поліції міста Києва Солодовник Сергій Анатолійович /далі - інспектор поліції Солодовник С.А./ (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9), Управління патрульної поліції у місті Києві /далі - Управління поліції/ (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

09.02.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Каленюк А.В. (діє на підставі договору), в якій ставиться питання про:

- скасування постанови лейтенанта патрульної поліції Солодовника С. А. від 26.01.2022 серії ЕАО № 5261208 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), згідно з якою застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення;

- стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 11.02.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.02.2022 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 26.01.2022 інспектором лейтенантом поліції Солодовником С.А. винесена постанова № 5261208 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначається, що 26.01.2022 приблизно о 01:30 позивач рухався по бульвару Вацлава Гавела (попередня назва бульвар Івана Лепсе), керуючи автомобілем КІА CERATO номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений відповідачем-2. Відповідач-2 звернувся до позивача українською мовою, проте позивач відповів, що не розмовляє та не розуміє ані українську, ані російську мову, оскільки є громадянином Турецької Республіки та володіє турецькою мовою, а також англійською мовою. В подальшому, ОСОБА_1 надав на вимогу відповідача-2 документи на транспортний засіб, посвідчення водія Турецької Республіки та посвідку на тимчасове проживання в Україні. В цей момент позивачу зателефонувала його знайома громадянка ОСОБА_2 , яка, дізнавшись про зупинку позивача інспектором поліції, запропонувала поговорити з ним та перекласти з української на англійську мову.

Також, вказується, що згідно пояснень ОСОБА_2 , запитавши у відповідача-2 причину зупинки, останній пояснив, що позивач, нібито, здійснив поворот у недозволеному місці. Проте з пояснень позивача, він рухався прямо без здійснення поворотів.

Крім того, зазначається, що в подальшому відповідач-2 повідомив, що на позивача також буде накладено адміністративне стягнення у зв`язку ненаданням посвідчення водія відповідної категорії, оскільки надане ОСОБА_1 посвідчення водія Турецької Республіки було не українським, а відповідач-2 не хотів читати на незрозумілій йому мові іноземне посвідчення водія, після чого він визнав позивача таким, що не має права керувати транспортним засобам.

Згідно з пояснень громадянки ОСОБА_2 , нею було повідомлено відповідачу-2 про те, що вона є юристом та, відповідно, ознайомлена з порядком перебування іноземних громадян на території України, крім того, було звернуто увагу відповідача-2 на те, що чинне законодавство України дозволяє особі, яка тимчасово перебуває на території України, керувати транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави. Разом із цим, ОСОБА_2 зауважила, що у позивача є посвідка на тимчасове проживання в України, що безпосередньо підтверджує його тимчасовий статус перебування. Проте на зазначені доводи громадянки ОСОБА_2 , відповідач-2 лише сказав, що позивач порушив та попросив перекласти йому, що відповідачем-2 буде складено постанову про накладання штрафів, після складання якої, ОСОБА_1 повинен поставити підпис про те, що він її отримав.

В позові зауважується, що після отримання постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідач-2 дозволив позивачу, який нібито не має права керування транспортним засобом, продовжити керувати автомобілем.

З огляду на обставини справи, в позові вказується, що відповідач-2, зупинивши позивача, не поінформував останнього про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у статті 35 Закону України «Про національну поліцію», а тому правових підстав для вимагання у позивача пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, не було.

Наголошується, що позивач, маючи посвідчення водія іноземної держави, записи в якому, відповідно до зазначених вище положень законодавства, продубльовані літерами латинського алфавіту, мав належне право на керування транспортним засобом посвідчення водія, а тому винесення відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, у зв`язку з керуванням автомобілем та ненаданням посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування транспортними засобами, є необгрунтованим.

Позивач стверджує, що, отримавши постанову, він не міг ознайомитись із її змістом і самостійно проаналізувати його, адже є громадянином Турецької Республіки, який не володіє українською мовою та знаннями у сфері права. Це унеможливило подання ним заперечень чи пояснень самостійно.

Разом з тим, зауважується, що після висловлення звинувачень, відповідач-2 склав постанову, при цьому будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Тому, на думку позивача, своїми діями відповідач-2 порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Наголошується, що незаконно розглянувши справу на місці, відповідач-2 не дав позивачеві можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП у повному обсязі, тому що роз`яснення прав та обов`язків без участі перекладача було неможливим.

Щодо правової позиції відповідача

08.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 27.07.2022, за підписом представника Департаменту - Дідковської Д.Ю. (діє на підставі довіреності), в якому відповідас просить у задоволенні позову відмовити у пованому обсязі.

Так, у відзиві вказується, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Зазначається, що відповідно до винесеної постанови інспектором 26.01.2022 о 01 год 36 хв водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «КІА CERATO» державний номерний знак НОМЕР_1 не надав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 А Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення, за яке ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

Вказується, що 26.01.2022 при патрулюванні міста Києва інспектором було зупинено транспортний засіб «КІА СЕБАТО» державний номерний знак НОМЕР_1 , інспектор підійшовши до водія представився, пояснив причину звернення на підставі 2.4. ПДР висунув законну вимогу до водія пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР. З постанови вбачається, що інспектором було встановлено особу водія за посвідкою на тимчасове проживания, перевірено особу водія за допомогою інформаційного порталу Національної поліції (ІПНП:АРМОР), з метою встановлення, чи дійсно воді має право керування транспортним засобом, однак в Базі була відсутня інформація щодо наявності у позивача посвідчення водія відповідної категорії - В.

Зауважується, що поліцейські вбачають та роблять висновки з інформації наявної в АРМОР. В результаті інспектором винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП за відсутності у водія права керування таким транспортним засобом.

Наголошується, що оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Також звертається увага на те, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Таким чином, на думку відповідача, інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст.. 268 КУпАП при розгляді справи.

За таких обставин, Департамент вважає, що відсутні підстави для скасування постанови з мотивів, наведених в позовній заяві.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне:

26.01.2022 інспектором управління патрульної поліції в м. Київ Солодовником С.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5261208 (а.с. 13-14) за змістом якої, 26.01.2022 о 01 год 29 хв в м. Київ по бульвару І. Лепсе, буд. 45, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем «КІА CERATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та не надав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1а ПДР, - керування т/з особою яка не має права керування таким т/з.

У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Вбачається, що графа 7 такої постанови «До постанови додаються» - не заповнена.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, вважаючи її безпідставною, оскільки чинне законодавство України дозволяє особі, яка тимчасово перебуває на території України, керувати транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави.

Матеріали справи містять:

- копію водійських прав, виданих на ім`я ОСОБА_1 у Турецькій Республіці (а.с. 12);

- копію посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з терміном дії до 18.01.2024.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлено, зокрема, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, оскаржена постанова не містить жодних відміток про наявність на момент її винесення доказів на підтвердження вчинення відповідного правопорушення (графа 7 не заповнена).

Не подано доказів на підтвердження вчинення правопорушення до суду також і в порядку надання відзиву.

Натомість дослідженими судом матеріалами справи встановлено наявність у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому, суд, зокрема, звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2020 № 547 затверджено Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про взаємне визнання та обмін національних посвідчень водія. За змістом такої угоди якщо громадяни двох держав перебувають на постіи?ному або тимчасовому проживанні в іншіи? краі?ні, і?х водіи?ські посвідчення також діи?сні в ціи? краі?ні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови.

При цьому суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного інспектор поліції Солодовник С.А. та Управління патрульної поліції є неналежними відповідачами у даній справі, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КУпАП). Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 2301/243/17.

На підставі наведеного, суд відмовляє в задоволені вимог позивача в частині закриття справи щодо позивача про вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Висновок суду

Скасувати постанову серії ЕАО № 5261208 від 26.01.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором управління патрульної поліції в м. Київ Солодовником С.А., про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Щодо витрат на правничу допомогу

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження надання позивачу адвокатом правничої допомоги до справи наразі додано лише договір про надання правничої допомоги № 2318/10 від 03.02.2022 (а.с. 10).

В той же час, представником позивача в позовній заяві зазначено про те, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані пізніше.

Оскільки наразі матеріали справи не містять будь-яких доказів понесених витрат з правничох допомоги, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу таких судових витрат.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 496,20 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при зверненні з позовом у даній справі позивачем помилково сплачено надмірну суму судового збору - 992,40 грн, тобто зайво сплачено 496,20 грн (а.с. 1).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, проте наразі матеріали справи такого клопотання не містять.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора інспектора Управління патрульної поліції міста Києва Солодовника Сергія Анатолійовича, Управління патрульної поліції міста Києва, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову ЕАО № 5261208 від 26.01.2022, винесену інспектором Управління патрульної поліції міста Києва Солодовником Сергієм Анатолійовичем, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В задоволенні інших вимог поззову - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса тимчасової реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич