Справа № 420/14131/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 05 жовтня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д), в якій позивач просив:

визнати протиправними дії відповідача у відмові продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у відповідності до вимог ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі змінами та доповненнями позивачу;

зобов`язати відповідача продовжити позивачу статус особи з інвалідністю та видати відповідне посвідчення.

Ухвалою від 10 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року з висновком «Травма ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», позивачу 10 листопада 2021 року Пенсійним фондом України було видане пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , що підтверджує вид пенсії за інвалідністю 2 групи, інвалідність внаслідок війни, а управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі 24 червня 2020 року було видане посвідчення серії НОМЕР_3 про статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач зазначив, що з метою встановлення стану здоров`я на теперішній час, 18 травня 2022 року обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи проведено огляд позивача, в результаті якого встановлено «Група інвалідності друга, травма ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» та видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 520895 від 18 травня 2022 року.

08 червня 2022 року із вказаними документами позивач звернувся до відповідача з вимогою видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року та довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 520895 від 18 травня 2022 року.

Проте 14 червня 2022 року відповідач відмовив позивачу у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, посилаючись на п. 1, ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними.

На думку позивача, відповідачем не враховано ч. 1 ст. 7 вищезазначеного Закону, відповідно до якого до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Також до осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно п. 2 ч. 2 вищезазначеного Закону належать й особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок … захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків …. або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.

Відтак, позивач вважає, що відмова відповідача є протиправною.

До суду від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 32829/22 від 21.10.2022), відповідно до якого уповноважена особа відповідача позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що істотною обставиною для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є належність до діючої армії, яка є частиною збройних сил держави, залучена до ведення бойових операцій. На переконання відповідача, проходження військової служби не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До суду не надходила відповідь на відзив.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України серія НОМЕР_4 .

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року, зі слів пацієнта 26.10.2017 приблизно о 13 годині на вул.Обнорського, слідуючи зі служби на обід спотикнувся, впав та вдарився головою, втрачав свідомість, була нудота, блювота, КШМД доставлений у ВМКЦ Південного регіону з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної області. За постановою ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення контузії, каліцтва: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку (2017р.) у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, стійкого вираженого астено-вегетативного синдрому з частими важкими кризами… Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Суд встановив, що на підставі свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі 24 червня 2020 року було видане позивачу посвідчення серії НОМЕР_3 про статус особи з інвалідністю внаслідок війни строком дії до 01 липня 2022 року.

Також суд встановив, що 10 листопада 2021 року Пенсійним фондом України було видане пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , що підтверджує вид пенсії за інвалідністю 2 групи, інвалідність внаслідок війни, термін дії до 30.06.2022.

Матеріалами справи підтверджено що з метою встановлення стану здоров`я на теперішній час, позивач пройшов обстеження та за його результатами обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи встановлено позивачу «Група інвалідності друга, травма ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» та видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 520895 від 18 травня 2022 року.

Суд встановив, що 08 червня 2022 року із вказаними документами позивач звернувся до відповідача з вимогою видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року та довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 520895 від 18 травня 2022 року.

Проте листом від 14 червня 2022 року № Тими-21152 Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовило позивачу у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, посилаючись на відсутність правових підстав, оскільки травма позивача не пов`язана із захистом Батьківщини або з участю у бойових діях.

Не погодившись з відмовою у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни наведено у статті 7 Закону №3551-XII.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскільки він отримав травму під час виконання службових обов`язків, це, на його думку, є підставою для поширення до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

Надаючи оцінку таких доводам позивача, суд виходить із застосування норм матеріального права таким чином.

Згідно з п.п.1 та 2 ч.2 ст.7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З огляду на вказане, згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з п.2 ч.2 ст.7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Сукупний аналіз статей Закону №3551 доводить, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до відповідно до свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року, позивач отримав травму внаслідок того, що зі слів пацієнта 26.10.2017 приблизно о 13 годині на вул.Обнорського, слідуючи зі служби на обід спотикнувся, впав та вдарився головою, втрачав свідомість, була нудота, блювота, КШМД доставлений у ВМКЦ Південного регіону з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної області.

Тобто з свідоцтва про хворобу № 1084/1 від 21 червня 2018 року чітко вбачається, що позивач отримав травму внаслідок виконання службових обов`язків, але виконання службових обов`язків не було пов`язано з безпосередньої участі позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, та травма, яку отримав позивач, внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення діяв правомірно, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог визнати протиправними дії відповідача у відмові продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у відповідності до вимог ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі змінами та доповненнями позивачу.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача, суд вважає, що позовні вимоги зобов`язати відповідача продовжити позивачу статус особи з інвалідністю та видати відповідне посвідчення, також є безпідставними, необґрунтованими, та не належать задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовивши у встановлені статусу особи з інвалідністю діяв правомірно, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення відповідачем витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.