Справа № 360/8110/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2022 року Справа № 360/8110/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач І), з такими вимогами:

1) визнати протиправную бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області по нарахуванню та виплаті позивачу за період з 01 січня 2015 року по теперішній час основного розміру пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області сплатити різницю в пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2021 року, яка була виплачена та мала бути нарахована, згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01 грудня 2021 року виплату позивачу пенсії здійснювати відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, йому встановлена ІІ група інвалідності, по захворюванню, пов`язаному з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи по захворюванню, пов`язаному з виконанням військових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, призначену за нормами статті 54 Закону № 796-XII, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нарахування та виплату якої відповідач здійснює на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач зазначає, що з 05 березня 2007 року позивач отримував пенсію згідно з постановою Попаснянського районного суду по справі № 2-а-101/2007 від 20.06.2007, якою суд зобов`язав управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі провести позивачу перерахунок щомісячної основної та додаткової пенсій відповідно до статей 50, 54 Закону України № 796-XII, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року та частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходячи з 8 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановивши з 05.07.2007 розмір державної пенсії у розмірі 3280,48 грн щомісяця, та додаткової пенсії у розмірі 307,55 грн щомісяця. В подальшому здійснювати перерахунок розміру основної та додаткової пенсії у разі підвищення розміру мінімальної пенсії за віком.

Позивач вказує, що починаючи з 01.11.2011 пенсію позивачу було перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», та з 01.01.2012 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин, починаючи з 01.11.2011 виплату пенсії за рішенням суду було припинено відповідно до цих змін.

7 квітня 2021 року Конституційний суд України Рішенням №1-р(ІІ)/2021 у справі №3-333/2018(4498/18) за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції (конституційності) підпункту 13 пункту 4 розділу І закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII вирішив : 1. Визнати такою, що не відповідає Конституції (є неконституційною), ч.3 ст.54 закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII у редакції закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою Кабінету Міністрів визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

01 червня 2021 року через особистий кабінет позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі з заявою про проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01 січня 2015 року виходячи з 8 мінімальних розмірів пенсії за віком, додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та виплату різниці в пенсії за минулий час.

Рішенням від 08.06.2021 №1519 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Управління пенсійного забезпечення відділу перерахунків пенсій № 1 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії з причини не надання до заяви постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 20 червня 2007 року по справі № 2-а-101/2007 та постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2009 року.

20 червня 2021 року на виконання рішення від 08.06.2021 № 1519 позивач надав сканкопії постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 20 червня 2007 року по справі № 2-а-101/2007 та постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2009 року.

13 серпня 2021 року позивач отримав відповідь від відповідача, в якій зазначено, що виплата пенсії в розмірах, визначених за рішенням суду, провадилась з 05.03.2007 по 31.10.2011. Починаючи з 01.11.2011 пенсію перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», з 01.01.2012 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин, починаючи з 01.11.2011 розмір пенсійних виплат приведено у відповідність до вимог чинного законодавства, виплату пенсії за рішенням суду було припинено відповідно до цих змін.

Позивач стверджує, що Законом України № 1584-IX від 29 червня 2021 року «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» приписи п. 4 регулятивної частини Рішення №1-р(ІІ)/2021 Конституційного Суду України від 07.04.2021 р., щодо відшкодування шкоди, громадянам якої вони зазнали внаслідок дії ч.3 ст.54 цього закону в редакції закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII не врегульовано, не прийнято відповідного закону, щодо визначення порядку та умов відшкодування матеріальної шкоди, а рішення Конституційного Суду є актом прямої дії, відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 160 КАС України та п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС вся сума різниці пенсії яка виникла в 2015-2021 роках внаслідок дії ч. 3 ст. 54 закону №796-XII в редакції закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень уповноваженого на перерахунок пенсії - Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує його права.

Ухвалою від 20 грудня 2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі, запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з даним позовом разом із документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку.

Ухвалою від 16 травня 2022 року позов залишено без розгляду, зважаючи, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року ухвалу від 16 травня 2022 року скасовано, справу № 360/8110/21 направлено для продовження розгляду.

Ухвалою від 30 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); залучено до участі у справі другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, зобов`язано відповідачів протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Ухвалою від 04 листопада 2022 року продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Київській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області строк на подання відзиву на 10 календарних днів з дня отримання ухвали.

Від ГУ ПФУ в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 01.12.2021 складав 13011,99 грн, а саме: 11807,99 грн - розмір пенсії від середнього заробітку; 379,60 грн - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа потерпілих ЧАЕС; 773,60 грн - підвищення інвалідам війни II групи (1 категорія) (40% від 1934 грн); 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни II групи.

Розмір пенсії позивача станом на 01.01.2022 складав 13011,99 грн, а саме: 11807,99 грн - розмір пенсії від середнього заробітку; 379,60 грн - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа потерпілих ЧАЕС; 773,60 грн - підвищення інвалідам війни II групи (1 категорія) (40% від 1934 грн); 50,00 грн. - цільова допомога інвалідам війни II групи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 з 1 березня 2022 року автоматизованим способом проведено перерахунок пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,14.

Розмір пенсії з 01.03.2022 становить 14664,29 грн, а саме: 13461,09 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (17948,12 грн х 75%); 379,60 грн - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа потерпілих ЧАЕС; 773,60 грн - підвищення інвалідам війни II групи (1 категорія) (40% від 1934 грн); 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни II групи.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 01.07.2022 автоматизованим способом проведено перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму.

Розмір пенсії з 01.07.2022 становить 14701,49 грн, а саме: 13461,09 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (17948,12 грн х 75%); 379,60 грн - додаткова пенсія інвалідам II групи з числа потерпілих ЧАЕС; 810,80 грн - підвищення інвалідам війни II групи (1 категорія) (40% від 2027 грн); 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни II групи.

Відповідач вказує, що нарахована сума пенсії виплачується в повному обсязі без обмеження граничного розміру.

На відзив ГУ ПФУ в Луганській області позивачем надана відповідь на відзив.

Відповідач ГУ ПФУ у Київській області правом надання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , є пенсіонером, з 09.02.1998 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду Украіни в Луганській області (відділ обслуговування громадян №7 (м.Попасна) та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААА№756329 від 23.11.2011 позивачу з 14.11.2011 безстроково встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році серії НОМЕР_1 від 28.02.2019.

Позивач 06.06.2021 звернувся через ВЕБ-портал ПФУ з заявою довільної форми про перерахунок пенсії на підставі постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 20 червня 2007 року по справі №2-а-101/2007 та постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2009 року відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ та частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, обгрунтовуючи також заяву прийняттям Конституційним Судом України рішення від 07.04.2021 №1-р(П)/2021 у справі № 3-333/2018 (4498/18).

За наслідками розгляду заяви позивача від 06.06.2021 та наданих ним документів Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 08.06.2021 №1519 про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку з ненаданням постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 20.06.2007 по справі № 2-а-101/2007 та постанови Вищого адміністративного суду України від 29.01.2009.

20 червня 2021 року на виконання рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 08.06.2021 №1519 позивач надав копії постанови Попаснянського районного суду Луганської області від 20 червня 2007 року по справі № 2-а-101/2007 та постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2009 року.

13 серпня 2021 позивач отримав від ГУ ПФУ в Луганській області лист, в якому зазначено, що виплата пенсії в розмірах, визначених за рішенням Попаснянського районного суду по справі № 2-а-101/2007 від 20.06.2007 провадилась з 05.03.2007 по 31.10.2011. Починаючи з 01.11.2011 року пенсію перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», з 01.01.2012 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин, починаючи з 01.11.2011 року, розмір пенсійних виплат приведено у відповідність до вимог чинного законодавства, виплату пенсії за рішенням суду було припинено відповідно до цих змін.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Основні положення щодо соціального захисту та пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовані Законом України від 28.02.1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення"

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

До 01.07.2021 частина 3 статті 54 Закону №796-XII зазнавала неодноразових змін (зокрема була визначена як частина 4), які в подальшому були визнані неконституційними, зокрема, передбачала, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Зміни частини 3 статті 54 Закону №796-XII, внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007, діяли з 01.01.2008 по 22.05.2008, оскільки були визнані неконституційними Рішенням КСУ №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

У свою чергу, у редакції чинній з 01.01.2015, частиною 3 статті 54 Закону №796-XII було передбачено, що порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Статтею 63 Закону №796-XII встановлено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01.01.2015.

Отже, редакція статті 54 Закону №796-XII була змінена та передбачала, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, що передбачені Законом.

Згідно з пунктом 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №112 від 25.03.2014), щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: інвалідам II групи - 379,6 гривні.

Щодо розміру пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, то до 01.07.2021 він був визначений пунктом 11 Порядку № 1210 і становив для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: II групи інвалідності - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 року і 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 року, з відповідними змінами до 01.07.2021.

Суд зазначає, що стаття 50 Закону № 796-XII в редакції Закону № 76-VIII, згідно з якою особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, є чинною і підлягає до застосування за період з 01.01.2015 по 01.07.2021, а також станом на час розгляду справи.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних правових норм викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 363/4916/16-а.

У свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, вказаним рішенням Конституційного Суду України врегульовано строк та спосіб його виконання і встановлено, що частина третя статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також приписано Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

При цьому у резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 викладено застереження, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».

Викладене з урахуванням того, що в силу частини 1 статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні може встановити порядок і строки їх виконання, свідчить, що з моменту прийняття рішення від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 і до 07.07.2021 діяла норма частини 4 статті 54 Закону у редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII, що вказує на помилковість доводів позивача про те, що з 07.04.2021 у пенсійного органу виник обов`язок з нарахування та виплати останньому пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Суд звертає увагу, що 29.06.2021 Верховною Радою України на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», який набрав чинності 01.07.2021 та яким частина 3 статті 54 Закону викладено у наступній редакції:

«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.».

Посилання позивача на той факт, що прийняття Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» не може вважатися приведенням законодавства у відповідність до Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2021 суд оцінює критично, адже вказані зміни набули чинності, діяли на дату виникнення спірних правовідносин, неконституційними не визнавалися, а отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, на відсутності ретроспективної дії цього рішення Конституційного Суду України було наголошено і Верховним Судом у постановах від 15.04.2021 у справі №373/1978/18 та від 29.11.2021 у справі №466/9253/17.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що як за минулого, так і за чинного правового регулювання у відповідачів відсутні правові підстави для виплати позивачу пенсії на підставі статті 54 Закону № 796-XII у розмірі 8 мінімальних пенсії за віком.

Також суд зазначає, що згідно з постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 20 червня 2007 року по справі № 2-а-101/2007, яким зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача, вказаний обов`язок діє до внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У розрізі зазначеного, суд вважає за необхідне зауважити, що статтею 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У вказаному рішенні Конституційним Судом України також було вказано на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

Суд зауважує, що у межах спірних правовідносин не мало місце порушення з боку відповідачів частини 3 статті 22 Конституції України щодо позивача, оскільки вказана пенсія нараховується і сплачується позивачу згідно з вимогами законодавства.

На підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Право на судовий захист гарантується статтями 55 та 124 Конституції України.

Строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи (право на судовий захист) обмежується частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячним строком, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо питання застосування процесуальних строків у правовідносинах, що виникають з пенсійного забезпечення, Верховний Суд викладав свої висновки у постановах від 15.09.2020 у справі № 635/7878/16-а, від 26.01.2021 у справі №520/11178/2020 про таке:

«<…> Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

<…> при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

<…>.

Системний аналіз [частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"] даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає».

У цій справі ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області по нарахуванню та виплаті за період з 01 січня 2015 року по теперішній час належної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області прийнято 08.06.2021, до суду позивач звернувся 13.12.2021, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду. Відтак, строк звернення до суду позивачем непропущений.

Щодо застосування шестимісячного строку протягом якого вимоги можуть бути задоволені, про який йде мова в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року у цій справі, прийнятої за наслідками перегляду ухвали від 16 травня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю, відтак відсутні підстави для вирішення питання щодо застосування такого строку у спірних правовідносинах.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, тому питання по судовим витратам судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова