Справа № 200/13742/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року Справа№200/13742/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.10.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.09.2021 року на рахунок, відкритий у АТ Ощадбанк № НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначив, що є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у відповідача. Проте, з 01.09.2021 виплата пенсії йому не здійснювалась. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки порушує його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

18.11.2021 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

19.11.2021 року відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов в якому заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач мотивував тим, що 11.08.2021 року звернувся представник позивача із заявою щодо переведення виплати пенсії до до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для здійснення поновлення пенсійних виплат ОСОБА_1 , оскільки заява була подана про переведення виплат за новим місцем проживання, а не про поновлення виплат після припинення. Тому у органу ПФУ не було можливості ідентифікувати позивача. Дія довідки позивача про реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи була скасована рішенням УПСЗН Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.11.2021.

Також вказує на порушення позивачем строків звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою від 06.07.2022 року розгляд справи було відкладено, роз`яснено учасникам справи право звернення до суду із заявою про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 28.10.2022 року призначено справу до розгляду по суті на 10 листопада 2022 року о 11 год. 30 хв. Зобов`язано учасників справи у строк до 04.11.2022 повідомити суд про можливість надання заяви про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У разі неможливості використання вказаних процесуальних прав - повідомити суд про причини цього.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року відкладено розгляд справи на 29.11.2022 року о 11 год. 00 хв., яке відбудеться у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час, місце та дату судового засідання. Крім того, від відповідача не надходило заяви про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС УКраїни), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України, суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів прийняти рішення у справі у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України та внутрішньо переміщеної особою, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 30.01.2001 року, та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.08.2021 року №3008-.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Як вбачається з листа відповідача від 11.01.2022 року №2600-0211-7/4358 пенсійну справу ОСОБА_1 взято на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.09.2021 року. Оскільки заява про взяття на облік подавалась представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, а не особисто з оригіналом паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера, виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2021 року не проводиться.

Згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам УПСЗН Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.11.2021 року №119/35-01/03 дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.08.2021 року №3008- скасовано відповідно до ст.12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Судом також встановлено, що рішенням відповідача від 14.09.2021 №25 була перерахована після взяття на облік від Добропільського УПФУ та станом на 01.09.2021 складає 13221,27 грн.

Отже, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, однак пенсія йому не виплачується.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, рішення про припинення виплати пенсії позивачу в порядку, встановленому законом не приймалося.

Право позивача на пенсійне забезпечення відповідачем не оспорюється.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на неї, спірним питанням у справі є правомірність невиплати пенсії позивачу з 01.09.2021 за умови відсутності заяви пенсіонера про поновлення виплат.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003№ 1058-IV (Далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (Далі Закон № 1706-VII).

Відповідно до Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 5 листопада 2014 р. Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі - Постанова №637 у редакції, чинній на час невиплати пенсії позивачу) призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Зокрема, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт 1 частини першої вказаної статті).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону №1058-IV).

За правилами частини першої статті 47 №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини першої зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд констатує, що припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058-IV, перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.

Поряд з цим, Закон №1706-VII підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлює.

Відповідачем згідно з вимогами ст. 77 КАС України належними та допустимими доказами не підтверджені факт прийняття органами ПФУ рішення про припинення виплати пенсії позивачу та наявність підстав для цього.

Відтак законних підстав для очікування від позивача заяви про відновлення виплати пенсії у відповідача не було.

З огляду на те, що судом не встановлена передбачена статтею 49 Закону №1058-IV підстава для припинення виплати пенсії позивачеві, суд дійшов до висновку про протиправність її невиплати відповідачем.

Зазначеного висновку суд дійшов з урахування частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV, якою передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вказане відповідає положенням статті 24 Конституції України, якою встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Верховний Суд України 06.10.2015 ухвалив постанову в справі №608/1189/14-а, якою вкотре зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При вирішенні даного спору в порядку частини п`ятої статті 242 КАС України судом враховано правові позиції, що викладено у рішеннях Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №263/7763/17 (провадження №К/9901/202/17), від 13.06.2018 у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження №К/9901/3256/17).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністрівським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV.

Відтак, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також доводи щодо того, що для подальшого поновлення пенсії, позивачу необхідно звернутися до управління з відповідними документами є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

При вирішенні даного спору, суд враховував правові висновки Верховного Суду, які викладені в рішенні від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи у справі № 805/402/18 (№ Пз/9901/20/18), яке набрало законної сили 04.04.2018.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на недотримання позивачем процедури продовження виплати пенсії, зокрема відсутність заяви позивача про таке продовження. Відповідно до п.1 Постанови №637 Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Позивач виконав необхідні для отримання ним пенсії умови - відкрив рахунок у акціонерному товаристві Державний ощадний банк України та повідомив про це орган ПФУ. За відсутності рішення про припинення виплати пенсії та законних підстав для цього суд вважає такі дії позивача достатніми для продовження виплати пенсії незалежно від місця проживання її отримувача.

Зважаючи на наведене, наявними матеріалами справи підтверджено протиправну невиплату пенсії позивачу Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вересня 2021 року (у межах заявлених вимог). Період невиплат до цього місяця судом не оцінюється, оскільки виходить за межі позовних вимог.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду, суд зазначає, що дане питання має вирішуватися з огляду на зміст статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У контексті обставин цієї справи суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, який призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Окрім того, позивач у позовній заяві просив суд допустити рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Вирішуючи питання щодо можливості звернення рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає наступне.

Нормами ст. 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Метою допущення часткового виконання судового рішення до набрання законної сили таким рішенням у повному обсязі є забезпечення позивача коштами, що необхідні для його життєдіяльності у найближчий час, до початку надходження регулярних платежів. Предметом спору у даній справі є не поточні пенсійні виплати, а заборгованість, що виникла перед позивачем раніше. Тому допущення рішення до негайного виконання у даному випадку не відповідає меті даного процесуального інституту.

Крім того, таке допущення передбачене статтею 371 КАС України для рішень у справах, у яких предметом спору є стягнення певної суми, а не зобов`язання вчинити певні дії, як у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.10.2021 року сплату судового збору за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі. У зв`язку з тим, що позивач не сплачував судовий збір при зверненні до суду, він підлягає стягненню повністю за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь Державного бюджету України у розмірі 908,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату пенсії з 01.09.2021 року та сплатити заборгованість.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 40 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 29 листопада 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.