Справа № 380/13002/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 27.06.2022 № 9119 щодо відмови в задоволенні рапорта позивача;

- зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі абзацу 11 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.03.2022 між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб. Зазначив, що разом із дружиною виховують двох неповнолітніх дітей дружини. Таким чином, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звернувся із рапортом до відповідача про звільнення із військової служби. Позивач не погоджується із відмовою у задоволенні поданого ним рапорту, вважає, що вказана норма передбачає звільнення військовослужбовця незалежно від того чи це спільні діти подружжя чи одного з членів подружжя. Відтак звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 21.09.2022 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвалою суду від 12.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 65698 від 18.10.2022), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 22.03.2022 позивач та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Повідомив, що доводи позивача про те, що останній здійснював виховання неповнолітніх дітей дружини, піклувався про них, задовольняв всі матеріальні потреби дітей спростовуються зокрема рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.09.2022 у справі № 452/3439/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яким встановлено, що ОСОБА_3 продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідач стверджує, що таким чином спростовуються доводи позивача у цій справі про те, що біологічний батько дітей не бере участі у вихованні дітей. Зазначив, що по суті, позивач є вітчимом для дітей ОСОБА_2 , відтак має право брати участь у їхньому вихованні, але це не обов`язок; він може і не брати участі у їхньому вихованні, зобов`язати його до цього ніхто не може, на відміну від рідного батька, якого зобов`язує закон. Вказав також, що саме батьки дитини мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стверджує, що надані позивачем докази, зокрема довідка від сільського голови, підтверджують факт проживання без реєстрації за визначеною адресою. Крім того зазначив, що дружина позивача, яка також є військовослужбовцем, за весь час служби, несення чергувань на об`єктах охорони, як і позивач, не подавали рапортів про неможливість несення чергувань, в тому числі спільних, до командування. При цьому, на думку відповідача дружина позивача, як біологічна мати дітей, має переважне право скористатись правом на звільнення у зв`язку із наявністю двох рідних неповнолітніх дітей. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від третьої особи на адресу суду надійшли пояснення (вх. № 63621 від 06.10.2022) у якому ІНФОРМАЦІЯ_4 вказав, що відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них. Зазначив, що згідно із ст. 260 Сімейного кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. На думку третьої особи, позивач по відношенню до неповнолітніх дітей дружини - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є вітчимом, який має особливий правовий статус у сімейному праві України, що істотно відрізняється від статусу усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , призваний на військову службу на підставі Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.02.2022 № 43 і є діючим військовослужбовцем, що підтверджується листом відповідача № 9119 від 27.06.2022.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 22.03.2022 Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб 22.03.2022.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.08.2012 ОСОБА_4 слідує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповідно.

Як слідує з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15.08.2012 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповідно.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.01.2019 у справі № 465/6683/18 позов ОСОБА_2 задоволено: розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ; свідоцтво про шлюб серїі НОМЕР_4 від 18.11.2010.

До розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Договір між батьками про сплату аліментів на дітей та здійснення батьківських прав від 19.10.2018, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 15748, відповідно до вимог якого ОСОБА_3 виплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей щомісяця, а також додатково перераховує кошти на депозитний рахунок дітей до досягнення ними повноліття, а при продовженні навчання Дітей на денній (стаціонарній) формі - до його закінчення. Пункт 3 Договору передбачає перерахування аліментів у сумі 22536,00 грн (800 доларів США), а пункти 4-5 ще частини у сумі 28170,00 грн (1000 доларів США) щомісячно. Таким чином загальна сума Аліментів, яка підлягає виплаті Позивачем за Договором складає 50706,00 грн (1800 доларів США) щомісяця.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.09.2022 у справі № 452/3439/19 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про внесення змін до Договору між батьками про сплату аліментів на дітей та здійснення батьківських прав від 19.10.2018 в частині визначення суми аліментів.

З довідок № 455 від 15.06.2022 та № 522 від 12.09.2022, виданих виконкомом Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області слідує, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї наступний: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 02.08.2012 р.

Позивач звернувся до командира роти охорони із рапортом від 17.06.2022 у якому просив звільнити його з військової служби у запас на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (стаття 26) у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: «виховання дітей віком до 18 років, у разі якщо другий із подружжя також проходить службу».

Листом № 9119 від 27.06.2022 Начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про те, що його рапорт від 17.06.2022 задоволенню не підлягає. В обґрунтування відповіді вказано, що ОСОБА_1 не надано документального підтвердження наявності у нього із солдатом ОСОБА_2 , як подружжя, дитини або дітей віком до 18 років. Надані свідоцтва про народження навпаки, спростовують батьківство позивача щодо зазначених дітей ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), та вказують на те, що їхніми батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Листом № 4901 від 26.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено позивача про те, що Начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 при розгляді рапорту позивача діяв відповідно до чинного законодавства, порушень в його діях не виявлено.

Оскільки, як вважає позивач, він має право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 11 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. (частина друга статті 1 Закону № 2232-ХІІ)

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

ОСОБА_1 , призвано на військову службу на підставі Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.02.2022 № 43, що не заперечується сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняють такі види військової служби серед іншого: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем відмовлено у задоволенні рапорту позивача від 17.06.2022 з огляду на те, що він не є батьком дітей його дружини - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

При цьому відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» законодавець визначив як підставу для звільнення з військової служби в умовах воєнного стану обставину, відповідно до якої один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Тобто, наявність підстав для звільнення військовослужбовця за вказаною нормою пов`язаний із фактом проживання подружжям та фактом наявності дитини (дітей) віком до 18 років.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також проживання їх та дітей ОСОБА_2 однією сім`єю.

При цьому, Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.09.2022 у справі № 452/3439/19 встановлено, що біологічним батьком сплачуються аліменти на синів.

Разом з цим, відповідно до пунктів 91, 95-96 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 905, усиновлення одним з подружжя дитини другого з подружжя здійснюється без перебування дитини на обліку.

Усиновлення одним з подружжя дитини другого з подружжя здійснюється за місцем проживання дитини.

Для усиновлення дитини те з подружжя, хто бажає її усиновити, звертається з відповідною заявою до служби у справах дітей за місцем проживання дитини.

До заяви додаються: копія паспорта громадянина України, копія паспорта іноземця або іншого документа, що засвідчує особу (у двох примірниках); копія свідоцтва про шлюб; висновок про стан здоров`я заявника; документ про наявність чи відсутність судимості; копія свідоцтва про народження дитини; письмова згода батьків дитини на усиновлення, засвідчена нотаріусом, або згода того з подружжя, дитину якого усиновлює інший з подружжя, та документ, який засвідчує відсутність другого з батьків дитини (копія свідоцтва про смерть або довідка про смерть, видана органом реєстрації актів цивільного стану, копія рішення суду про позбавлення батьківських прав, про визнання недієздатним або безвісно відсутнім, довідка з органу реєстрації актів цивільного стану щодо запису відомостей про батька дитини тощо); засвідчена нотаріально письмова згода заявника, який є іноземцем, на отримання інформації про нього в Генеральному секретаріаті Інтерполу та правоохоронних органах держави, громадянином якої є іноземець, та держави, на території якої він проживає (у двох примірниках); висновок компетентного органу країни проживання, який підтверджує можливість заявника бути усиновлювачем (подається у разі, коли усиновлювач проживає за межами України). У висновку зазначаються адреса, житлово-побутові умови, біографічні дані заявника, стосунки в сім`ї, ставлення до усиновлення. Якщо висновок видано недержавним органом, до нього додається копія ліцензії на провадження таким органом діяльності, пов`язаної з усиновленням.

Служба у справах дітей протягом 10 робочих днів після надходження заяви та документів складає акт обстеження житлово-побутових умов дитини, з`ясовує чи згодна дитина на усиновлення відповідно до пункту 72 цього Порядку, розглядає питання про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини і готує проект відповідного висновку.

Висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини оформляється на бланку районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, підписується головою (заступником голови), скріплюється печаткою та видається заявнику під розписку.

Разом з висновком заявнику повертаються пронумеровані, прошнуровані, скріплені печаткою та завірені підписом керівника (заступника керівника) служби у справах дітей документи, подані кандидатом в усиновлювачі.

Інформація про особу, яка бажає усиновити дитину свого чоловіка (дружини), до Книги обліку кандидатів в усиновлювачі не заноситься.

Після проведення усиновлення одним з подружжя дитини другого з подружжя дані про усиновлену дитину вносяться службою у справах дітей до Книги обліку дітей, усиновлених вітчимом або мачухою, яка ведеться за формою згідно з додатком 11, а консульською установою чи дипломатичним представництвом України - до Книги обліку рішень про усиновлення дітей.

Документи щодо усиновлення одним з подружжя дитини другого з подружжя зберігаються службою у справах дітей до досягнення усиновленою дитиною вісімнадцяти років, після чого знищуються, про що складається акт згідно з додатком 15.

Крім того, суд звертає увагу, що в силу приписів ст. 140 Сімейного кодексу України, стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження.

Доказів усиновлення позивачем дітей дружини - ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

При цьому, відповідно до ч. 1 статті 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:

1) за заявою матері та батька дитини;

3) за рішенням суду.

Наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 15.08.2012 та серії НОМЕР_3 від 15.08.2012 підтверджується той факт, що батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповідно. Таким чином, позивач, ОСОБА_1 не може вважатися батьком вказаних дітей, а тому відсутні підстави для звільнення його з військової служби на підставі абзацу 11 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на звільнення позивача із військової служби.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, то в силу приписів ст. 139 КАС України, судові витрати у справі не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_3; код ЄДРПОУ НОМЕР_6), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_4; код ЄДРПОУ НОМЕР_7) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур