Справа № 120/16757/21-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16757/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

25 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати середнього заробітку за час затримки при розрахунку за період з 04.05.2020 року по 28.10.2021 року, та зобов`язати нарахувати та виплатити такий заробіток.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2022 позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2020 року по 28.10.2021 року; стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2020 року по 28.10.2021 року в розмірі 352151,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в період з липня 1992 року по квітень 2020 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ (поліції), остання займана посада заступник начальника Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 30.04.2020 № 73 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" та виключено зі списків особового складу відповідного підрозділу Національної поліції України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2021, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2021 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за усі невикористані у 2019-2020 роках календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення позивача станом на день звільнення з Національної поліції України 04 травня 2020 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за усі невикористані у 2019-2020 роках календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення позивача станом на день звільнення з Національної поліції України 04 травня 2020 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Нарахування та виплата коштів на виконання рішення суду проведена 28.10.2021 шляхом зарахування на картковий рахунок позивача, про що свідчить відповідна виписка. Їх розмір становить 18396 грн. без врахування обов`язкових відрахувань.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивача має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2020 по 28.10.2021, та стягнув з відповідача на його користь 352151,70 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення, з огляду на наступне.

Так, статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції також врегульовано постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988.

В силу пунктів 1, 2 вказаної постанови грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Однак, зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Тобто, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України у редакції на час звільнення зі служби позивача).

Згідно частини першої статті 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відтак, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку зі звільненим працівником та наявність самого факту звільнення особи з роботи. Тобто, обов`язок роботодавця нарахувати та виплатити середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні виникає лише у разі припинення з особою трудових відносин, що вимагає проведення з останнім повного розрахунку при звільненні, а також затримка у проведенні відповідного розрахунку.

З матеріалів справи встановлено, що виплата грошової компенсації за усі невикористані у 2019-2020 роках календарні дні додаткової відпустки здійснена відповідачем лише 28.10.2021 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

В силу пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наведених норм вбачається, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості календарних днів протягом періоду такої затримки.

Як встановлено вище, звільнено позивача зі служби в поліції з 04.05.2020. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 28.10.2021. Таким чином, весь час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 543 днів.

Відповідно до довідки про доходи від 15.12.2021 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Вінницькій області, за два повних місяці служби перед звільненням позивача (березень, квітень 2020 року) грошове забезпечення, яке враховується для обчислення середньоденного заробітку, складало: 14185,33 грн та 25374,99 грн., всього 39560,32 грн. Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 648,52 грн. (39560,32/61), а середній заробіток за увесь час затримки розрахунку при звільнення з роботи у разі не виплати усіх належних сум становить 352151,70 грн (648,52х543).

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, зазначено з-поміж іншого, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, проте за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив середній заробіток за увесь час затримки розрахунку при звільнення з роботи у разі не виплати усіх належних сум, але не застосував принци пропорційності щодо суми, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів встановила, що станом на 30.04.2020 належна при звільненні сума для виплати позивачу склала 53926,51 грн (35530,51+18396). Таким чином, частка спірної суми у належній становить 34,11 % (18396х100/53926,51).

Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі грн. 120118,94 (352151,70х34,11/100).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті прийняв правильне рішення, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому наявні підстави для його зміни в резолютивній частині з викладених вище обставин.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року змінити: в абзаці третьому його резолютивної частини слова та цифри «в розмірі 352151,70 грн (триста п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят одну гривню 70 копійок)» замінити словами та цифрами «в розмірі 120118,94 грн (сто двадцять тисяч сто вісімнадцять гривень 94 копійки)».

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.