Справа № 640/16157/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддіЧерпіцької Л.Т.,
суддівГлущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.,

за участі секретаря: Висоцького А.М.,

представника позивача: Мартяна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "17" жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови від 12.09.2022 ,

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП №69461965 від 12.09.2022, винесену головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайнутдіновою О.В. в порядку примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/1336/17.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваної постанови, оскільки позивачем (боржник) у ВП №69461965 було подано заяву про відкладення провадження виконавчих дій від 01.08.2022 на підставі ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "17" жовтня 2022 р. в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем розглянуто заяву Фонду про відкладення проведення виконавчих дій та надано відповідь про відсутність підстав, визначених ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» для відкладення проведення виконавчих дій, постанова про накладення штрафу від 12.09.2022 у ВП №69461965 є правомірною.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що розгляд судового провадження у справі №826/1336/17 тривав більше 5 років і за цей період ліквідаційна процедура банку закінчилась, тому на момент відкриття виконавчого провадження і на теперішній час Фонд не володіє необхідною та достатньою інформацією (документами) про стягувача, оскільки відомості про нього, як вкладника ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», від Уповноваженої особи в порядку ст. 27 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передавалась, а вся документація банку передана на зберігання до архіву Національного банку України в порядку ст. 52-1 Закону. Тому, обставини відсутності необхідної інформації (документів) про стягувача, як вкладника ПАТ «КБ «Хрещатик», та не надання стягувачем (заявником) передбачених Положеннями №14 та №87 заяви з ідентифікуючими документами і оновленими персональними даними свідчать про поважність причин невиконання і неможливість виконання Фондом судового рішення та, як наслідок, відсутність передбачених ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» правових підстав для застосування до Фонду заходів примусу, в т.ч. у вигляді винесення постанови про накладення штрафу.

Також скаржник вказує, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з порушенням вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про накладення штрафу та документах виконавчого провадження відсутні будь-які документи про проведення державним виконавцем перевірки виконання Фондом зазначеного рішення суду і встановлення тих об`єктивних перешкод, внаслідок яких рішення суду не виконується.

На думку скаржника, аналіз ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що цієї нормою закону не передбачено виключного переліку обставин, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, в тому числі і на відкладення виконавчих дій. Зазначені Фондом у заяві про відкладення виконавчих дій обставини є поважними причинами невиконання рішення суду, що унеможливлює накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайнутдіновою О.В. від 21.07.2022 відкрито виконавче провадження №69461965 з примусового виконання виконавчого листа від 20.09.2021 №826/1336/17, якою зобов`язано боржника виконати виконавчий документ протягом 10 робочих днів.

Так, позивачем 01.08.2022 подано заяву №60-7072/22 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкладення провадження виконавчих дій, оскільки існують об`єктивні поважні причини неможливості виконання рішення суду та просив, винести постанову про відкладення провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду у справі №826/1336/17.

Вказаною заявою позивач також просив повідомити стягувача та роз`яснити, що для виконання судового рішення йому необхідно вчинити певні дії.

Як вбачається з матеріалів ВП №69461965, відповідач розглянув вказану заяву позивача та листом від 12.08.2022 №12613/18.10-22 надав відповідь, якою повідомив, що оскільки наведені в заяві обставини не передбачені ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заява не підлягає задоволенню.

12 вересня 2022 року відповідачем у ВП №69461965 винесено постанову про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00грн.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайнутдіновою О.В. від 21.07.2022 відкрито виконавче провадження №69461965 з примусового виконання виконавчого листа від 20.09.2021 №826/1336/17, якою зобов`язано боржника виконати виконавчий документ протягом 10 робочих днів.

У свою чергу, позивачем 01.08.2022 подано заяву №60-7072/22 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкладення провадження виконавчих дій, оскільки існують об`єктивні поважні причини неможливості виконання рішення суду та просив, винести постанову про відкладення провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення суду у справі №826/1336/17.

Вказаною заявою позивач також просив повідомити стягувача та роз`яснити, що для виконання судового рішення йому необхідно вчинити певні дії.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Як вбачається з матеріалів ВП №69461965, відповідач розглянув вказану заяву позивача та листом від 12.08.2022 №12613/18.10-22 надав відповідь, якою повідомив, що оскільки наведені в заяві обставини не передбачені ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заява не підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись з відповідною заявою про відкладення виконавчих дій, задоволення такої заяви є правом, а не обов`язком державного виконавця.

На думку колегії суддів, звернення боржника із заявою про відкладення виконавчих дій не позбавляє обов`язку останнього виконати рішення суду, та не є обов`язковою підставою для відкладення виконавчих дій.

Крім того, враховуючи граничний строк, на який може бути відкладено проведення виконавчих дій - до 10 робочих днів, а також дату винесення постанови про накладення штрафу від 12 вересня 2022 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що результати розгляду заяви позивача від 01.08.2022 не впливають на обґрунтованість висновку державного виконавця про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/1336/17 не виконане у встановлений строк без поважних причин.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на викладене, постанова про накладення штрафу від 12.09.2022 у ВП №69461965 відповідає вимогам чинного законодавства України.

Твердження позивача про невиконання рішення суду у зв`язку з відсутністю достатньої інформації про стягувача є безпідставним, оскільки Фондом не надано жодного доказу про відсутність такої інформації.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "17" жовтня 2022 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
СуддіЯ.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко