Справа № 280/349/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 280/349/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року (суддя Татаринов Д.В.) по справі №280/349/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 19 жовтня 2021 року №149392405/830 про застосування штрафних санкцій у розмірі 4389,76 грн. та нарахування пені у розмірі 12472,47 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Підставами позову визначено те, що у періоді, за який контролюючим органом нарахована недоїмка з ЄСВ, позивач був найманим працівником, і відповідно ЄСВ за нього сплачував роботодавець, а отже позивач не був платником ЄСВ. Крім цього, позивач вказував на те, що у зв`язку з прийняттям 13.05.2020 Закону №592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» контролюючий орган був зобов`язаний вирішити питання про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, але останнім цього зроблено не було.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду фактично мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про порушення позивачем строків сплати ЄСВ, що є підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована обставинами, які визначені як підстави заявленого позову. Так, позивач посилаючись на положення Закону №592-ІХ, вважає, що відповідач був зобов`язаний самостійно прийняти рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені. Крім цього, позивач вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що штрафні санкції за порушення строків сплати ЄСВ з 01.03.2020 не застосовуються в силу положень пп.9-11.1 розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2464-VІ.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно даних ITC «Податковий Блок» 18.01.2008 року внесено запис, щодо державної реєстрації підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 18.01.2008 року платника взято на облік у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, Олександрівська ДПІ (Шевченківський район м. Запоріжжя ).

03 квітня 2019 року до ЄДР внесено відомості про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, з 18.01.2008 року по 03.04.2019 року ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, Олександрівська ДГІІ (Шевченківський район м. Запоріжжя), як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування.

Встановлені обставини справи також свідчать про те, що в інтегрованій картці платника єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 автоматично проведено нарахування, а саме:

за 2017 року по строку 09.02.2018р. - 8448,00 грн., згідно Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску №3589239/еv від 09.02.2018;

за 1 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.04.2018 року - 2457,18 грн.

за 2 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.07.2018 року - 2457,18 грн.

за 3 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.10.2018 року - 2457,18 грн.

за 4 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 21.01.2019 року - 2457,18 грн.

за 1 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.04.2019 року - 2754,18 грн.

за 2 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 10.04.2019 року - 918,06 грн., згідно поданого самостійно ліквідаційного Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску №17054 від 10.04.2019.

Таким чином, ЄСВ нараховано за періоди 2017 рік 2 квартал 2019 року.

Головним управління ДПС у Запорізькій області була винесена та направлена вимога з єдиного соціального внеску від 15.03.2019 року № Ф- 7105-49 та вимога з єдиного соціального внеску від 17.10.2019 року № Ф-7105-49 на адресу позивача, які були отриманні позивачем 21.03.2019 року та 01.11.2019 відповідно.

У зв`язку не сплатою вищевказаних вимог контролюючий орган направив на стягнення вищевказані вимоги до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 13.04.2020 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було стягнуто заборгованість за вимогою з єдиного соціального внеску від 15.03.2019 року № Ф-7105-49 на суму 18276,72 грн.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2020 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було стягнуто заборгованість за вимогою з єдиного соціального внеску від 17.10.2019 року № Ф-7105-49 на суму 3672,24 грн.

Загалом сплачено єдиного внеску за період з 16.09.2019 по 28.08.2020 року в загальній сумі 21948,94 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою ЄСВ відповідачем прийнято рішення від 19 жовтня 2021 року №149392405/830 про застосування штрафних санкцій у розмірі 4389,76 грн. та нарахування пені у розмірі 12472,47 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 10 статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску органом доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що спірні штрафні санкції та пеню нараховано відповідачем у зв`язку з несплатою позивачем ЄСВ, нарахованого за періоди 2017 рік 2 квартал 2019 року, то визначальним у цій справі є встановлення того чи був позивач платником ЄСВ у вказаному періоді.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020р. (справа №480/4656/18), у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19).

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у спірному періоді (період нарахування ЄСВ) позивач з 04.06.2018 по 04.12.2018 працював у науково-технічному центрі НДВ-2, а з 26.02.2019 прийняти в цех АТ «Мотор Січ», що підтверджується інформацією з трудової книжки.

У вказаний період роботодавцями позивача сплачено ЄСВ, що підтверджується Формою ОК-5.

Доказів того, що протягом 3, 4 кварталу 2018 року та 1 кварталу 2019 позивач отримував дохід від підприємницької діяльності відповідачем суду надано не було.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми матеріального права та встановлені обставин справи, позивач, як суб`єкт підприємницької діяльності, не був платником ЄСВ у період його роботи як найманого працівника з 04.06.2018 по 04.12.2018 та з 26.02.2019.

В той же час, матеріали справи свідчать про те, що за період 3-4 кварталу 2018 року та 1 кварталу 2019 року відповідачем автоматично нараховані зобов`язання з ЄСВ, у розмірі визначеному Законом №2464-VІ без урахування періодів, в яких позивач був офіційно працевлаштований, а ЄСВ за нього сплачували роботодавці.

Нараховані відповідачем суми ЄСВ за вказані періоди увійшли до розрахунку штрафних санкцій та пені, у зв`язку з несвоєчасною сплатою ЄСВ, що підтверджує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.

У зв`язку з тим, що позивач не був платником ЄСВ у вказаних періодах (періодах роботи найманим працівником), то контролюючим органом безпідставно нараховано ЄСВ за вказані періоди, а відповідно безпідставно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату таких сум ЄСВ.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача не можливо визнати обґрунтованим, через застосування штрафних санкцій та нарахування пені на суми ЄСВ, який позивач не був зобов`язаний сплачувати.

Оскільки повноваженнями щодо застосування штрафів та нарахування пені, а відповідно визначення і їх розміру, наділена органи ДПС, а не суд, а у спірному випадку встановлено неправомірність застосування штрафу та пені за несвоєчасну плату ЄСВ, нарахованого за період роботи позивача з 04.06.2018 по 04.12.2018 та з 26.02.2019, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача у повному обсязі, як такого, що не відповідає критерію обґрунтованості.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2277,5грн., сплаченого за подання позову 915,50грн. та за подання апеляційної скарги 1362,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року по справі №280/349/22 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 19 жовтня 2021 року №149392405/830 про застосування штрафних санкцій у розмірі 4389,76 грн. та нарахування пені у розмірі 12472,47 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2277,5грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 25.11.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк