Справа № 420/13130/22
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 28.07.2022 №242;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи з 01.09.1983 по 21.07.1986 та з 01.07.1987 по 05.11.1988 на посаді інструктора Одеського обкому ЛКСМ України; з 05.11.1988 по 28.05.1990 на посаді інструктора організаційного відділу райкома партії Приморського райком Компартії України;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити нарахування й виплату з 26.07.2022 року пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" відповідно заробітку, зазначеного в довідках Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації від 25.07.2022 року за № 1/06/07-26/2-22/1;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 263 КАС України.

Позов обґрунтований позивачем тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».

26.07.2022 позивач звернувся до управління з заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області управління від 28.07.2022 №242 позивачу відмовлено у задоволенні заяви, на підставі відсутності необхідного стажу (20 років) роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців. Зазначено, що за даними пенсійної справи стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців станом на 01.05.2016 становить 7 років 01 місяць.

Позивач не погоджуючись з даною відмовою, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

07.10.2022 року від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що загальний стаж позивача на посадах державної служби становить 7 років 1 місяць, тобто не відповідає вимогам, встановленим п. 10-12 розділу ХI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, у Головного управління були відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 889.

Таким чином, на думку відповідача, Головне управління правомірно відмовило позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності за Законом №1058 на пенсію по інвалідності за Законом №3723.

07.10.2022 року від представника відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача.

Відповідач зазначає, що заява про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 26.07.2022 року опрацьовувалася за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

За результатами розгляду заяви прийняте рішення №242 від 28.07.2022 року про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ.

Згідно надано трудової книжки НОМЕР_1 від 16.09.1977, стаж роботи ОСОБА_1 на посадах віднесених до категорій посад державних службовців станом на 01.05.2016 складає 07 років 01 місяць 29 днів.

Періоди роботи з 01.09.1983 по 21.07.1986 на посаді інструктора Одеського обкому ЛКСМ України, з 01.07.1987 по 05.11.1988 на посадах заступника завідуючого відділом комсомольських організацій, завідуючим загальним відділом Одеського обкому ЛКСМ України, та з 05.11.1988 по 28.05.1990 на посадах інструктора організаційного відділу, завідуючим організаційним відділом райкому партії Приморського райкому Компартії України не відносяться до роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 01.09.1983 по 21.07.1986 та з 01.07.1987 по 05.11.1988 займав посаду інструктора Одеського обкому ЛКСМ України; з 05.11.1988 призначений на посаду інструктора організаційного відділу райкома партії Приморського райком Компартії України, підстава Постанова бюро РК КПУ №67 від 11.11.1988 та 28.05.1990 року був звільнений з цієї посади, підстава Постанова пленуму РК КПУ № 1 від 25.05.1990.

26.07.2022 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про перехід на інший вид пенсії на пенсію за віком по ЗУ «Про державну службу».

ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 28.07.2022 року №242, яким відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно Закону 1058 на пенсію за віком згідно Закону №889, у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки стаж роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців станом на 01.05.2016 складає 07 років 01 місяць 29 днів. Крім того на момент звернення заявник продовжує працювати на посаді державного службовця.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.

Відповідачем не зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 01.09.1983 по 21.07.1986 на посаді інструктора Одеського обкому ЛКСМ України, з 01.07.1987 по 05.11.1988 на посадах заступника завідуючого відділом комсомольських організацій, завідуючим загальним відділом Одеського обкому ЛКСМ України, та з 05.11.1988 по 28.05.1990 на посадах інструктора організаційного відділу, завідуючим організаційним відділом райкому партії Приморського райкому Компартії України.

Згідно з ст.46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у частині 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), відповідно до пункту 1 якого, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Обставина щодо втрати чинності Порядку №283, у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби, судом не враховується, оскільки його норми були чинними на час здобуття позивачем стажу державної служби (далі - Порядок № 229).

Порядок № 229 у пункті 6 містить аналогічну норму, як і в пункті 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу № 889-VIII про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку № 283.

Пунктом 3 Порядку № 283 передбачено, що до державної служби включається також час роботи в організаціях, передбачений абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 № 1049.

В свою чергу, відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Положення № 1049, до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.

За правилами статті 118 Кодексу законів про працю України, до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років зараховується, зокрема, стаж роботи в партійних, профспілкових і комсомольських на виборних посадах.

Верховний Суд у постановах від 15.01.2020 у справі № 334/4034/16-а, від 13.05.2020 у справі № 2240/2515/18, від 15.05.2020 у справі № 309/882/17 зазначив та зробив висновок про те, що згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 03.06.1994 № 4-5-1156, погодженим з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Таким чином, законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990.

Також, записами трудової книжки позивача стверджено, що останній з 01.09.1983 по 21.07.1986 та з 01.07.1987 по 05.11.1988 займав посаду інструктора Одеського обкому ЛКСМ України; з 05.11.1988 призначений на посаду інструктора організаційного відділу райкома партії Приморського райком Компартії України, підстава Постанова бюро РК КПУ №67 від 11.11.1988 та 28.05.1990 року був звільнений з цієї посади, підстава Постанова пленуму РК КПУ № 1 від 25.05.1990, тому ці посади вважаються відповідальними (прийняття здійснювалось колегіальним органом - бюро). Як наслідок, вказані періоди роботи позивача слід зарахувати до стажу державної служби.

Отже, з врахуванням наявності у позивача трудового стажу на державній службі станом на 01.05.2016, який зараховано відповідачем - 07 рік 01 місяць, а також стажу, який, як встановлено судом у цій справі, слід зарахувати до спеціального стажу позивача (більше 7 років), що загалом складає понад 10 років, та враховуючи, що станом на 01 травня 2016 року позивач працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу, тому оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший є протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити нарахування й виплату з 26.07.2022 року пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" відповідно заробітку, зазначеного в довідках Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації від 25.07.2022 року за № 1/06/07-26/2-22/1, суд зазначає наступне: з практики Європейського суду слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Правову позицію, щодо вирішення питання призначення пенсії, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17. Останнє є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 липня 2022 року про переведення його на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати у справі (судовий збір в сумі 992,40 грн.) належить розподілити відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачеві солідарно з бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог (2/3= 661,60 грн).

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м.Полтава, 36014, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 28.07.2022 №242.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи з 01.09.1983 по 21.07.1986 та з 01.07.1987 по 05.11.1988 на посаді інструктора Одеського обкому ЛКСМ України; з 05.11.1988 по 28.05.1990 на посаді інструктора організаційного відділу райкома партії Приморського райком Компартії України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 липня 2022 року про переведення його на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 330,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та 330,80 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка