Справа № 560/13552/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13552/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

24 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Заквацька І.А.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління в Хмельницькій області №274о/с від 08 вересня 2021 року "Про особовий склад", згідно якого звільнено відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) підполковника поліції ОСОБА_2 (0065693), заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Старокостянтинівського ВП ГУНП, з 08 вересня 2021 року;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_2 (0065693) на посаді заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області з 08 вересня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 08 вересня 2021 року на дату винесення судом рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на службі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування наказу №274 о/с від 08 вересня 2021 року "Про особовий склад", поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 26.08.1997 по 06.11.2015. З 07.11.2015 прийнятий на службу до Національної поліції України та призначений на посаду заступника начальника слідчого відділення Кам`янець-Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області.

Згідно наказу №305 о/с від 26.09.2016 Головного управління Національної поліції України позивача призначено на посаду заступника начальника Хмельницького відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу №17 о/с від 22.01.2018 Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, на ОСОБА_2 покладено тимчасове виконання обов`язків заступника начальника Кам`янець-Подільського відділу поліції - начальника слідчого відділення ГУНП в Хмельницькій області з 23.01.2018.

Згідно пункту 1 наказу ГУНП в Хмельницькій області №1062 о/с від 14.06.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника - начальника слідчого відділу Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області підполковника поліції ОСОБА_2 " за вчинення дій, які підривають авторитет поліції і набули значного суспільного резонансу та неналежне виконання службової дисципліни, що полягає у порушенні вимог ст. ст. 2, 8, 18 Закону України "Про Національну поліцію", ст.ст. 1, 2 та 7 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", ст.ст. 22, 24 Закону України "Про запобігання корупції", Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, Присяги поліцейського , на заступника начальника - начальника слідчого відділу Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області підполковника поліції ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в Національній поліції.

Наказом ГУНП в Хмельницькій області №164 о/с від 14.06.2018 "По особовому складу", яким підполковника поліції ОСОБА_2 заступника начальника - начальника слідчого відділу Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з винесеним наказом позивач звернувся до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року по справі № 2240/2329/18 у задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року по справі №2240/2329/18, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року по справі № 2240/2329/18 касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задоволено. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 2240/2329/18 скасовано. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі №2240/2329/18 залишено в силі.

До ГУНП в Хмельницькій області 26.01.2021 надійшов рапорт ОСОБА_2 від 21.01.2021, зареєстрований за вх. №1030рп, про звільнення його зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, оскільки згідно свідоцтва про хворобу №1 від 21.01.2021, яке він долучив до цього рапорту, він не придатний до служби в поліції.

В поданому рапорті ОСОБА_2 послався на п.15 розділу 8 наказу МВС України №285 від 03.04.2017, вказуючи, що свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно. А також цим рапортом проінформував начальника ГУНП в Хмельницькій області про те, що продовжує хворіти та перебуває на лікуванні.

ГУНП в Хмельницькій області, розглянувши вищевказаний рапорт позивача, надало йому лист-відповідь № 380/121/12/01-2021 від 22.01.2021 "Про спрямування інформації" яким інформувало останнього, про неможливість його звільнення зі служби через хворобу.

Не погодившись з такими діями позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, яка полягає у не виданні наказу про звільнення заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області підполковника поліції ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, яким є Свідоцтво про хворобу №1 від 21 січня 2021 року, видане Медичною військово-лікарською комісією ДУ ТМО МВС України по Хмельницькій області та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області видати наказ про звільнення заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області підполковника поліції ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, яким є Свідоцтво про хворобу №1 від 21 січня 2021 року, видане Медичною військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області".

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 08 квітня 2021 року по справі №560/1322/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 18 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року - скасував. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо не розгляду рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції ОСОБА_2 згідно свідоцтва про хворобу № 1 від 21.01.2021 року, видане 27.11.2020 року медичною військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області". Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області розглянути рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції ОСОБА_2 згідно свідоцтва про хворобу № 1 від 21.01.2021 року, видане 27.11.2020 року медичною військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" та прийняти відповідне рішення.

Відповідач стверджує, що вказаним вище судовим рішенням вказано, що ГУНП в Хмельницькій області не було та немає перешкод для звільнення ОСОБА_2 на виконання рішення суду у порядку визначеному законом.

На виконання наказу ГУНП в Хмельницькій області від 14.06.2018 року №1062, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.06.2020 прийнятої у справі №2240/2329/18, Головним управлінням видало наказ №274 о/с від 08.09.2021 за підписом начальника, яким відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ОСОБА_2 звільнено зі служби, з 08.09.2021 року.

Позивач не погоджуючись з винесеним наказом вважає, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області під час видання оскаржуваного наказу було допущено порушення частини третьої статті 40 КЗпП України, а тому вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначені обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях відповідачів відсутні ознаки протиправності щодо порядку звільненням ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частина 3 статті 59 України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII передбачає, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

На підставі частин 4, 5 статті 59 Закону №580-VIII, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Предметом спору в цій справі є наказ начальника Головного управління в Хмельницькій області №274о/с від 08 вересня 2021 року "Про особовий склад", згідно якого звільнено відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Старокостянтинівського ВП ГУНП, з 08 вересня 2021 року.

Зокрема, звертаючись до суду з даним позовом та обгрунтовуючи свою позицію, позивач зазначив про порушення відповідачем вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в даному випадку, колегія суддів враховує наступне.

Пункт 2 частини другої статті 34 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII передбачає, що строкове призначення на посаду здійснюється у разі заміщення посади державної служби на період відсутності державного службовця, за яким відповідно до цього Закону зберігається посада державної служби.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).

Відповідно до статті 85 Закону №889-VIII у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку. Державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Трудовий договір, як зазначено у частині першій статті 21 КЗпП України, є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За приписами пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Положення частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(II)/2019, у якому зазначено, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

За загальним правилом закінчення строку трудового договору є самостійною підставою для його припинення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх розірвання. Водночас за приписами статей 83, 85 Закону №889-VIII державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року по справі № 2240/2329/18 (адміністративне провадження № К/9901/7290/19) касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задоволено. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 2240/2329/18 скасовано. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 2240/2329/18 залишено в силі.

Отже, Верховний Суд визнав законними та обґрунтованими висновки Хмельницького окружного адміністративного суду, щодо законності наказів ГУНП в Хмельницькій області №1062 та № 164 о/с, якими відповідно на позивача накладено дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).

Таким чином, враховуючи вказану вище постанову Верховного Суду від 25 червня 2020 року по справі № 2240/2329/18 відповідач зобов`язаний був виконати вказану постанову та звільнити позивача зі служби, оскільки законні підстави перебування його на посаді відсутні.

Що стосується дій відповідача щодо звільнення позивача під час перебування на лікарняному, варто врахувати, що колегія Сьомого апеляційного адміністративного суду під час розгляду вказаної справи № 560/1322/21 прийшла також до висновку, що не дивлячись на постійне перебування позивача на лікуванні, відповідач мав реальну можливість реалізувати зазначені накази № 1062 та № 164 о/с до отримання Свідоцтва про хворобу №1 від 21.01.2021.

До аналогічного висновку прийшов також Хмельницький окружний адміністративний суд під час розгляду заяви ГУНП в Хмельницькій області про поворот виконання судового рішення прийнятого Сьомим апеляційним адміністративним судом 14.02.2019 року в справі №2240/2329/18. В ухвалі Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.06.2021, якою відмовлено ГУНП в Хмельницькій області в задоволені вказаної заяви, суд зазначив, що з часу прийняття рішення Верховним судом - 25.06.2020, на думку суду першої інстанції, не було та немає перешкод для звільнення ОСОБА_1 на виконання рішення суду у порядку визначеному законом. Вказана ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалась, та як наслідок, набрала законної сили 20.06.2021.

Отже, як вірно зауважив суд першої інстанції, вказаними вище рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено, що для ГУНП в Хмельницькій області не було та немає перешкод для звільнення ОСОБА_1 на виконання рішення суду у порядку визначеному законом.

Окрім того, оскаржуваним наказом позивача звільнено у період, коли він був тимчасово непрацездатним (листок непрацездатності міститься в матеріалах справи). А відповідно до частини третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(II)/2019 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України.

Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Приписами частини першої статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові від 15 вересня 2020 року в справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Відповідну позицію неодноразово висловлював і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13 листопада 2019 року в справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року в справі №320/7991/16, від 11 червня 2020 року в справі №481/1043/17, від 08 липня 2020 року в справі №752/11686/18, від 22 грудня 2020 року в справі №127/33517/18, від 03 лютого 2021 року в справі №752/1880/19, від 28 липня 2021 року в справі №305/335/20, від 19 серпня 2021 року в справі №300/1126/19 та від 08 вересня 2021 року в справі №265/5327/20.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №274 о/с від 08 вересня 2021 року "Про особовий склад" з врахуванням Наказу №18 о/с від 21.02.2022 про внесення змін в Наказ від 08.09.2021 №274 о/с, щодо дати звільнення зі служби, в частині підстави звільнення позивача є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до норм чинного законодавства України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів переконана, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності щодо порядку звільненням ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Тобто дії відповідачів, як суб"єктів владних повноважень у спірних правовідносинах з позивачем колегія суддів вважає такими, що відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2022 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.