Справа № 204/10039/21
Суддя: Приваліхіна А. І.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/204/25/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора 2 роти 3 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мелконяна Артура Саркісовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - ДПП НПУ в особі інспектора 2 роти 3 батальйону патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мелконяна А.С., із вимогою про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. (а. с. 2-3, 17-18 та на звороті).

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень від 12 січня 2022 року, посилається на те, що 09 грудня 2021 року о 12 годині 58 хвилин при русі вулицею М. Грушевського, 163 у м. Дніпрі його було обігнано та зупинено екіпажем патрульної поліції, який потім йому пояснив, що він порушив п. 2.9 ПДР, зокрема, мав забруднений номер автомобіля, який не читається з 20 метрів. Не вислухавши його пояснень та не надавши йому можливості скористатися своїм правом на правову допомогу, відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 850 гривень за порушення ч. 6 ст. 121 КУпАП. З вказаними діями працівників поліції він не погоджується, мотивуючи тим, що він тривалий час їхав з м. Херсона та був втомлений і з врахуванням погодних умов, номер міг бути позаду забрудненим, але поліцейський не врахував цих обставин та склав незаконну постанову, якою наклав на нього адміністративне стягнення в розмірі 850 гривень. Вважає дії інспектора 2 роти 3 батальйону патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мелконяна А.С. такими, що порушують чинне законодавство, зокрема, Конституцію України та КУпАП, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення заповнена друкованими літерами, а не заповнена власноруч інспектором у відповідності до вимог наказів № 1376 та № 1395 МВС України, а відтак вона є неналежним документом про накладення адміністративного стягнення. Також вказує на те, що після зупинки його транспортного засобу поліцейський, який підійшов до нього повідомивши йому причину зупинки почав вимагати його документи, однак при цьому не представився, що є порушенням Закону України «Про Національну поліцію». При цьому, вказує на те, що поліцейський, вимагаючи у нього документи, не надав йому доказів скоєного ним правопорушення, чим порушив норми вищевказаного закону. Крім того, зазначає, що зупинив його один працівник поліції, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього складено зовсім іншим працівником поліції, а відтак, вважає, що вказана постанова є протиправною та незаконною. Стверджує, що поліцейським не було надано йому права скористатися правовою допомогою, зокрема, подзвонити адвокатові, чим було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення і є підставою для скасування даної постанови. Інспектором Мелконяном А.С. не було надано йому права ознайомитися із доказами, які зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, що є грубим порушенням вимог ст. 268 КУпАП. Вказує, що оскільки у постанові про накладення адміністративного стягнення не містяться посилання на пояснення свідків, то винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу є незаконною. Тому прохає суд постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5128073 від 09 грудня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити, а дії інспектора 2 роти 3 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мелконяна А.С. визнати протиправними та стягнути на його користь витрати на судовий збір у розмірі 908 гривень разом із витратами на правову допомогу у сумі 3500 гривень.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 11).

19 січня 2022 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 24 грудня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 15-24).

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року у справі відкрито спрощене провадження, без виклику сторін (а. с. 25).

21 лютого 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення представника Департаменту патрульної поліції - Енгельса О.В. (а. с. 30-39), в яких він зазначає про те, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування пояснень зазначає, що оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідно яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних пристроїв. Вказує на те, що чинним законодавством передбачено випадки коли протокол про адміністративне правопорушенні не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова, в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається в спрощеному провадженні. Отже, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містять ознаки порушення вимог п. 2.9 «в» ПДР, за вчинення якого ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що т така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 1212 КУпАП, щодо водія такого транспортного засобу, яким виявився водій. Стверджує, що поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Вказує на те, що після виявлення факту порушення вимог ПДР та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини та роз`яснено останньому його права. При розгляді справи поліцейським було ознайомлено з матеріалами справи, а саме відеозаписом з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі. Жодних переконливих доказів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи надано не було. Тому вважає, пояснення позивача викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення лише спробою останнього уникнути встановленої законом відповідальності. Вказує, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. В основу прийнятого відповідачем рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складання відносно нього оскаржуваної постанови були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора відповідача із фіксацією вчиненого позивачем правопорушення, але відеозапис з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі УПП згідно з внутрішніми нормативними документами та технічними можливостями відео. З огляду на зазначене вважає викладені вимоги позивача безпідставними та не підтвердженими жодними допустимими доказами.

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року ( а. с. 51) залучено до участі у справі № 204/10039/21 в якості третьої особи, на боці відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 грудня 2021 року о 13:07:37 інспектором 3 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Мелконяном А.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5128073, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. З вказаної постанови вбачається, що 09 грудня 2021 року о 12 годині 58 хвилин 10 секунд у м. Дніпро по вул. М. Грушевського, 164, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz C 590, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 850 гривень. Позивач з винесеною постановою не погоджується та вважає, що вона складена безпідставно та не підтверджується будь-якими доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно з вимогами п. 4. Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом № 1395 від 07 листопада 2015 року МВС України, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Пунктом 2.9 «в» ДРП встановлено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Так, зі змісту оспорюваної постанови вбачається, що позивач 09 грудня 2021 року о 12 годині 58 хвилин 10 секунд у м. Дніпро по вул. М. Грушевського, 164, керував транспортним засобом Mercedes-Benz C 590, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

При цьому, сам позивач не спростовує вказаного, а лише зазначає про те, що він тривалий час їхав з м. Херсону, був втомлений та з урахуванням погодних умов, номер міг бути позаду забруднений, при цьому він не погоджується з вказаною постановою та діями працівників поліції виключно із посиланням на порушення останніми процедурних питань.

Так, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що йому була видана неналежна постанова, оскільки вона була складена не на фірмовому бланку власноруч інспектором, а надрукована й роздрукована на папері, на якому друкують касові чеки й на подібному до того апараті, у зв`язку з чим він вважає її неналежним документом про накладення адміністративного стягнення.

Однак суд не може погодитися з вказаними доводами позивача, оскільки вони спростовуються наступним.

Так, п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом № 1395 від 07 листопада 2015 року МВС України визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем видано позивачу постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка була сформована в електронній формі у вигляді стрічки та роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою, що відповідає вимог вищевказаної Інструкції, а відтак доводи позивача є безпідставними та такими, що спростовані матеріалами справи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення.

Однак дані твердження не можуть бути доказом у справі, оскільки про наявність свідків у постанові про накладення адміністративного стягнення відносно позивача відповідачем не зазначено. Крім того, працівники поліції, які у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення, є зацікавленими особами в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Натомість, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Такий правовий висновок викладений у Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17.

Разом з цим, суд не приймає до уваги доводи позивача, щодо ненадання йому відповідачем доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки вони є не логічними, бо сам позивач не заперечує того, що номерний знак на його автомобілі міг бути забруднений.

При цьому, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач порушив вимоги п. 2.9 «в» ПДР, зокрема, він керував транспортним засобом Mercedes-Benz C 590, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забрудненим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Тобто, після зупинення транспортного засобу позивача та пояснення йому поліцейським причини зупинки, що позивач власне і не заперечує, якою стало саме порушення ним вимог п. 2.9 «в» ПДР, він мав особисту змогу перевірити номерні знаки на власному транспортному засобі щодо їх забрудненості та спростувати чи підтвердити наявність/відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено про те, що факт вчинення позивачем правопорушення було зафіксовано на нагрудний відео реєстратор відповідача, проте відеозапис не зберігся у зв`язку із закінченням терміну його зберігання у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції відповідно до внутрішніх документів та технічної можливості відео.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вищевказане підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО№ 5128073 від 09 грудня 2021 року, в якій зазначено (п. 7) про те, що до неї долучено відео ДМ 4525.

Крім того, вимогами п. 9 розділу XIV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 встановлено, що за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації правопорушення, а у випадку наявності інформації про оскарження - протягом строку оскарження та розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, та на що, зокрема, вказує відповідач, інформація про оскарження постанови по даній справі надійшла до УПП в Дніпропетровські області 08 лютого 2022 року, тобто тоді, коли вже спливли всі строки, визначені п. 9 розділу XIV вищевказаної Інструкції, щодо зберігання в підрозділі поліції в електронному вигляді матеріалів про порушення правил дорожнього руху, що зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що вказаний доказ існував на момент складання оскаржуваної постанови, однак був знищений з об`єктивних причин (по закінченню строків його зберігання), що не залежали від волі відповідача. Оскільки вказаний доказ знищено, суд не має можливості його дослідити та встановити обставини, що були на ньому зафіксовані.

Зазначені докази є належними, допустимими, чіткими та достатніми, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України».

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду ані обґрунтування, ані жодного належно та допустимого доказу на підтвердження того, що поліцейським не було надано йому права скористатися правовою допомогою, зокрема, подзвонити адвокату.

Так, суду не зарозуміло, в чому полягало не надання позивачу такого права, чи то у не роз`ясненні йому права на правову допомогу, чи то у відмові в її наданні, чи то у забороні викликати/подзвонити адвокату (та в чому це виразилося), тощо.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вищевказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду вказаної справи.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, та порушення порядку винесення інспектором постанови про адміністративне правопорушення. Суд критично ставиться до доводів позивача, викладених у позові, оскільки його показання повністю спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що вимогами п. 2.9 «в» ПДР, з-поміж іншого, встановлено заборону, керування транспортним засобом з номерним знаком, що, зокрема, забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, приймаючи до уваги те, що 09 грудня 2021 року номерний знак транспортного засобу позивача був забруднений, що не дало чітко визначити символи на відстані 20 м, що свідчить про порушення позивачем вимоги п. 2.9 «в» ПДР, суд доходить висновку щодо правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України, а тому дії інспектора 2 роти 3 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мелконяна А.С. є законними, а постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕОА № 5128073 від 09 грудня 2021 року, правомірною та обґрунтованою, через що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На виконання вимог ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір суд відносить на рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора 2 роти 3 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мелконяна Артура Саркісовича (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 2-А; ) про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна