Справа № 280/4813/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Справа № 280/4813/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії за вислуги років позивачу;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років позивачу, починаючи з дати його звернення, тобто з 31.05.2022.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Пономаренком О.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР №1095181 від 01.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що отримавши статус внутрішньо переміщеної особи, позивач звернувся до відповідача щодо поновлення виплати пенсії за фактичним місцем проживання, проте відповідач жодних дій за заявою не вчинив. На заяву від 31.05.2022 відповідач повідомив, що рішення про поновлення виплати пенсії може бути прийнято за наявності пенсійної справи позивача, яка перебуває в Головному управлінні Пенсійного фонду України в АР Крим, оскільки зазначеним управлінням здійснювалась виплата пенсій до березня 2014 року включно. Позивач наполягає, що він як внутрішньо переміщена особа має право на поновлення виплати пенсії, а необхідності у витребуванні матеріалів пенсійної справи немає.

Ухвалою суду від 22.08.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

13.09.2022 представником відповідача засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема зазначає, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання в іншу місцевість орган, який призначає пенсію, надсилає запит про витребування пенсійної справи органу Пенсійного фонду за попереднім місцем проживання пенсіонера. Так, відповідачем було зроблено запит до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю, однак пенсійна справа до відповідача не надходила, а позивачем додаткових документів надано не було. Представник відповідача зауважує, що оскільки пенсійна справа позивача на відповідний запит Російською Федерацією не надана, це свідчить про факт отримання позивачем пенсії в Російській Федерації, а чинним законодавством України отримання двох пенсій не передбачено. З огляду на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Не погодившись з доводами відповідача, викладеними у відзиві, представник позивача подав відповідь на відзив, яка 27.09.2022 надійшла засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд». Він зазначає, що відсутність пенсійної справи позивача не є підставою для припинення виплати пенсії відповідно до чинного законодавства України. Також підкреслює, що необхідність пенсійної справи має місце, якщо місцем проживання особи є тимчасово непідконтрольна територія АР Крим, натомість позивач є внутрішньо переміщеною особою і не є жителем тимчасово окупованих територій, а тому зазначені вимоги на нього не поширюються. На підставі вищевказаного позивач просить задовольнити позов в межах заявлених позовних.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 13.05.2008 Сімферопольським РУ ГУ МВС України в АР Крим є громадянином України (а.с.5-9).

При цьому, позивач набув право на пенсію за вислугу років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, долученого до позовної заяви, серії ААБ №840661, виданого 15.07.2008 (а.с.12).

Відповідно до сторінки 12 паспорту громадянина України місцем реєстрації позивача з 29.10.2013 до 29.04.2014 було АДРЕСА_1 . Проте відповідно до відмітки виконавчого комітету Якимівської селищної ради 11.06.2021 позивача знято з реєстрації даного місця проживання та місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 . Інших записів про зміну місця реєстрації матеріали справи не містять.

Також судом встановлено, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 29.04.2022 №2301-, згідно з якою його фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 (а.с.10). Позивачем вказано, що він отримував пенсію до 01.04.2014, але з невідомих для нього причин пенсійні виплати було призупинено.

У серпні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити пенсію за вислугу років (а.с.36). Також в матеріалах справи наявна заява позивача до Сімферопольського РВК АР Крим щодо здійснення запиту про витребування пенсійної справи, а також сам запит відповідача від 07.09.2021 до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю (а.с.37).

13.09.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_1 про анулювання заяви про поновлення виплати пенсії та витребування пенсійної справи. Останнім, крім того, зауважено про заборону розкриття персональних даних (а.с.38).

Листом відповідача від 13.10.2021 №14739-13109/Ш-02/8-0800/21 повідомлено, що Головним управлінням вже направлено листа до уповноваженого органу Пенсійного фонду Російської Федерації щодо витребування пенсійної справи (а.с.38).

З метою поновлення виплати пенсії позивач знову звернувся до відповідача. Так, відповідно до листа Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 22.12.2021 №37116-38795/Ш-03/8-2800/21 виплата пенсій Головним управлінням Пенсійного фонду України в АР Крим здійснювалась по березень 2014 року включно. Листом також повідомлено, що для отримання пенсії на контрольованій українською владою території слід звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про запит пенсійної справи за попереднім місцем проживання. Зауважено, що питання поновлення виплати пенсії позивачу буде вирішено після надходження пенсійної справи до органу Пенсійного фонду України за новим місцем проживання. Крім того, зазначено, що у випадку реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи, поновлення виплати пенсії здійснюється з урахуванням інформації, що міститься в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Отримавши довідку від 29.04.2022 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, 31.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій просив поновити виплати належної пенсії за даними, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, а також виплатити належні суми пенсійних виплат за попередній період (з березня 2014 року (а.с.34).

Листом відповідача від 28.06.2022 №6258-5184/Ш-02/8-0800/22 позивачу роз`яснено, що на підставі заяви про поновлення пенсії за вислугу років було зроблено запит пенсійної справи до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю Однак на момент надання даної відповіді пенсійна справа або інформація щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 не надходила. Водночас позивача поінформовано, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні надати більш детальну відповідь на звернення можливості немає, а питання про поновлення виплати пенсії позивачу за новим місцем проживання буде вирішено після надходження пенсійної справи до Головного управління та закінчення воєнного стану.

Станом на час розгляду вказаної справи матеріали пенсійної справи до суду не надходили, також не повідомлено суд про поновлення виплати пенсії позивачу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Варто зазначити, що пенсійним органом ні позивачу, ні суду не було надано рішення щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 із зазначенням підстав для припинення такої виплати. Крім того, також не надано інших доказів на підтвердження підстав припинення виплати пенсії.

Частиною 2 статті 49 Закону №1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 14-4 розділу XV Закону №1058-IV встановлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя.

Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV (надалі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 1.6 розділу І Порядку №22-1 розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №234.

Так, відповідно до Порядку №234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Суд бере до уваги той факт, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, відтак вважає за необхідне зазначити наступне.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 (далі Закон №1706-VII)

Відповідно до частини 1 статті 1, частини 1 статті 2 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до положень статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 14 Закону №1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Внутрішньо переміщені особи реалізуючи право на пенсійне забезпечення подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова №637).

За приписами Постанови №637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики (абзац четвертий пункту 1 Постанови №637).

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що відсутність матеріалів пенсійної справи позивача свідчить про факт отримання позивачем пенсії в Російській Федерації з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу двадцятого пункту 1 Постанови №637 у разі надходження до Пенсійного фонду України або до його територіальних органів інформації від Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Національної поліції, Державної міграційної служби, Міністерства фінансів, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що особа повернулась до покинутого місця постійного проживання, або особою подано документи, що містять недостовірні відомості для призначення (відновлення, продовження виплати) пенсії, виплата пенсії продовжується після особистого звернення особи, проходження ідентифікації у порядку, визначеному в абзаці четвертому цього пункту, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та за відсутності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а дійшов аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, Пенсійний фонд України мав повноваження для здійснення перевірки фактів, які підтверджують місце перебування позивача на підконтрольній українській владі території, однак ними не скористався.

Крім того, судом встановлено, що позивачу як громадянину України з 2000 року призначено пенсію за його тодішнім місцем проживання в Автономній Республіці Крим. Під час проживання на території Автономної Республіки Крим, яка з 20.02.2014 року тимчасово окупована Російською Федерацією, позивач не звертався до органів Пенсійного фонду України про виплату пенсії і пенсія йому не виплачувалася. Доказів того, що позивач у цей період отримав громадянство Російської Федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації, суду не надано.

Суд зазначає, що позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України. Маючи статус внутрішньо переміщеної особи, позивач має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання.

Разом з тим, конституційне право позивача на вже призначену пенсію не може бути поставлено у залежність від місцезнаходження його пенсійної справи, а відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у виплаті їй пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституційним Судом України у рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Також у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку припинення виплати позивачу пенсії фактично призвело до втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо непоновлення виплати пенсії за вислуги років ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити нарахування і виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з дати його звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, а саме з 31.05.2022.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

З огляду на те, що позивач, в силу вимог пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат в частині судового збору не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо непоновлення виплати пенсії за вислуги років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити нарахування і виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 31.05.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24.11.2022.

Суддя К.В. Мінаєва