Справа № 640/12606/22
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
23 листопада 2022 року справа № 640/12606/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григоров Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) третя особа: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_1 старший лейтенант ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДР: НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника 4 групи контролю відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 29.07.2022р. про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 служби військової частини НОМЕР_2 не чинити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 перешкод для перетину державного кордону України з метою отримання вищої освіти в іноземному навчальному закладі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення, яке прийняте стосовно нього, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує його конституційні права щодо свободи пересування та права вільно залишити територію України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.09.2022р. справу передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду та ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2022р. справу прийнято до розгляду.

Ухвалою суду Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства та пояснив, що 29 липня 2022 року для перетину державного кордону ОСОБА_1 було надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії серії НОМЕР_5 від 15.04.2019 року, орган що видав 8103, перекладені та нотаріально завірені документи про зарахування/навчання особи в закордонному вузі, військово-обліковий документ, дозвіл та довідку видану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон.

В ході перевірки документів було встановлено відсутність документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які звільнені від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 (у редакції на час виникнення спірних відносин)

Відповідач вказує, що відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» громадянина ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому підтримав раніше викладену правову позицію та просив позов задовольнити у повному обсязі і зазначив, що оскаржуване у даній справі рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Треті особи правом надання пояснень у справі не скористались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії серії НОМЕР_5 прибув 29.07.2022 р. до Державного кордону України для його перетину.

Позивач пред`явив співробітникам Державної прикордонної служби України у межах проведення прикордонного контролю: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_6 від 08.07.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому зазначено, що позивач має право на відстрочку від мобілізації.

Також, позивачем було подано довідку ІНФОРМАЦІЯ_7 №04/1380 від 08.07.2022 року для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів, які навчаються за денною або індивідуальною формами здобуття освіти, видану позивачу, згідно якої він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає, а також Дозвіл ІНФОРМАЦІЯ_7 №04/1379 від 08.07.2022 року, виданий позивачу для виїзду за межі місця проживання(місця перебування), згідно якого позивачу дозволено виїхати за межі місця проживання (місця перебування) з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час до 08.12.2022р.

Крім того, позивачем було надано довідку про продовження стаціонарного навчання іноземцем від 18.01.2022 року, видану Університетом Лазарського в місті Варшава, Республіка Польща, з якої встановлено початок стаціонарного навчання з 04.10.2022р. та довідку від 18.01.2022 року іноземного вищого навчального закладу, з якої вбачається прийняття позивача на навчання на термін з 01.08.2022р. по 30.09.2022р. на підготовчі курси польської мови.

Відповідачем не заперечувалось подання позивачем вищевказаних документів для перетину Державного кордону України.

29.07.2022 р. відповідачем в особі начальника 4 групи інспекторів НОМЕР_7 прикордонного загону прикордонного контролю ВІПС ІНФОРМАЦІЯ_2 ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 було прийнято рішення від 29.07.2022 р. про відмову у перетинанні Державного кордону України.

Згідно вказаного рішення зазначено, що громадянин ОСОБА_1 не зміг надати на паспортний контроль документи що підтверджують підставу для виїзду за кордон. В якості правового обгрунтування оскаржуване рішення посилалося на ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України «Про затвердження Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022р.», а також Постанову КМУ №57 від 27.01.1995р. про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі Закон №3857). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

24.02.2022 р. на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/202 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 р. строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022 р. (далі - Указ № 133/22), затвердженого Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 р., продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 р. строком на 30 діб; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 259/2022 від 18.04.2022 р. (далі - Указ № 259/22), затвердженого Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 р., продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 р. строком на 30 діб; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 341/2022 від 17.05.2022 р., яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, та Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №212-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб; Указом Президента України від 12.08.2022 р. № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022р. № 2500-ІХ, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Пункт 3 вказаного вище Указу визначає, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543).

Положеннями ст. 2 вказаного Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

В даній справі судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин діяв воєнний стан та здійснювалася мобілізація, позивач є військовозобов`язаним.

Разом з тим, в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_6 від 08.07.2022 р., виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 зроблено відмітку про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. 2 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як слідує з наданого до суду відзиву на позовну заяву, відмовляючи позивачу у праві виїзду за кордон, посадова особа відповідача фактично виходила з того, що позивача віднесено до категорії осіб, які мають відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, проте не мають права на перетин державного кордону України за визначенням Правил перетинання державного кордону громадянами України (п.2-6 Правил).

Оцінюючи правомірність спірного рішення відповідача, суд виходить з наступного.

Закон №3543 передбачає можливість відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Виключний перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації наведений в ст. 23 вказаного Закону.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3543, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Так, на підтвердження вказаної обставини ОСОБА_1 надав під час проходження паспортного контролю, в тому числі, довідку про прийняття іноземця на стаціонарне навчання від 18.01.2022 року, видану Університетом Лазарського в місті Варшава, Республіки Польща.

Як вбачається з цієї довідки ОСОБА_1 був прийнятий на період з 04.10.2022 року по 07.06.2024 року на стаціонарне навчання на перший семестр, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_8 08.07.2022 р. позивачеві видано довідку №04/1380 для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, асистентів - стажистів, аспірантів докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, де вказано, що не має заперечень щодо виїзду позивача за кордон.

Разом з тим, суд враховує і те, що норми Закону №3543 не регулюють порядок перетину громадянами державного кордону України, а територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не наділені повноваженнями здійснювати прикордонний контроль і пропуск осіб через державний кордон України.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV, завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні покладаються на Державну прикордонну службу України.

Основними функціями Державної прикордонної служби України, згідно ст. 2 вказаного законодавчого акту, є, в тому числі, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Відповідно до ст. 3 Закон №3857, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Частина 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI встановлено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначають Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі Правила).

Так, згідно п. 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п. 2-6 Правил, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Однак, згідно з п. 2-6 Правил таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 - 8 ч. 3 статті 23 Закону №3857, а саме здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, зазначених в абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону №3857, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Питання щодо можливості його виїзду за межі України повинно було вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи, а рішення суб`єкта владних повноважень з цього питання мало бути законним та обгрунтованим, тобто ухваленим з дотриманням вимог чинного законодавства та дійсних обставин справи.

Суд вважає, що заслуговують на увагу доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, поданому суду з приводу того, що право відстрочення від призову на військову службу та право на перетин державного кордону під час мобілізації є різними за своєю правовою природою, законодавчими нормами, якими такі регулюються, та органами, що визначають їх наявність. Тому, наявність в особи відстрочки від призову не гарантує такій особи беззаперечного права перетину кордону.

Разом з тим, суд зауважує, що межі судового контролю при розгляді справ з приводу законності рішень (дій або бездіяльності) суб`єктів владних повноважень визначено статтею 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В зв`язку із цим слушно вказати на ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», згідно якої громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Аналізуючи вказану норму, слід дійти висновку, що нею передбачено дві окремі підстави для відмови у перетинанні громадянину України державного кордону, а саме: відсутність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування (тобто іншої, ніж Україна) або транзиту, а також у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», зокрема:

він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду;

він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні, прийнятому з посиланням на ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», яка визначає обов`язковою наявність підстав, передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» для обмеження громадянина України у виїзді за межі України, не визначено жодної з передбачених вказаною статтею Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підстав для такого обмеження.

Натомість, ухвалюючи оскаржуване рішення, відповідач посилався на те, що позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. Водночас, відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано конкретних документів, які повинні були бути подані позивачем для виїзду за кордон, однак не подані. Так само, відповідачем не вказано такого переліку також і під час розгляду справи в суді.

При цьому суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.

На переконання суду наведене свідчить про ухвалення оскаржуваного рішення не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, без належного правового обгрунтування, яке міститься у рішенні, що призводить до його неоднакового тлумачення та вказує на непропорційність та неврахування конкретних обставин справи.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання не чинити перешкод для перетину державного кордону України з метою отримання вищої освіти в іноземному навчальному закладі, слід зазначити, що оскаржуване рішення вичерпало свою дію фактом його виконання, але позивач має право на свій розсуд оскаржити його до суду. Відтак, скасування оскаржуваного рішення судом не впливає на повноваження відповідача з приводу правовідносин, які можуть виникнути між сторонами в майбутньому в разі вирішення питання в подальшому щодо перетину позивачем державного кордону України, з урахуванням дискреційних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право, отже обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд вказує, що, як наведено вище, зобов`язання судом в судовому рішенні суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій можливо за умови визнання судом в межах однієї справи дій суб`єкта владних повноважень протиправними, чого в даній справі не встановлено.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, слід вважати, що вимоги позивача спрямовані на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду судом даної справи не були порушені, відповідно є заявленими передчасно. Оскаржуване рішення вичерпало свою дію фактом виконання, а правовідносини стосовно виїзду позивача за межі України щодо нових обставин не виникли.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення заявлених позовних вимог частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 4 групи контролю відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 29.07.2022р. про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_8 ).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 коп.) Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 23.11.2022р.

Суддя Д.В. Григоров