Справа № 520/2028/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 листопада 2022 року № 520/2028/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 01.03.2021 р. № 0-2031, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 340.06 грн.;

стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 11700 (одинадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податковий орган безпідставно та протиправно використав при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ставку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр бази оподаткування, оскільки згідно п. 3 Додатку (вочевидь) 1 «Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 року №542/17 для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, зокрема, квартири загальною площею до 85 квадратних метрів встановлена ставка податку у розмірі 0 (нуль) відсотків.

Ухвалою суду від 02.02.2022 прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому ст.257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Ухвалою суду від 21.10.2022 податковому органу продовжено строк для надання відзиву на адміністративний позов

Відповідач у наданому відзиві просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Зазначив, що позивач відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником об`єкта оподаткування, а саме: квартири загальною площею 67,2 м2, відповідно до норм чинного законодавства ГУ ДПС сформовано податкове повідомлення - рішення від 01.03.2021 № 0-2031 на суму 340,06 грн., яке направлено на податкову адресу позивача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Крім того відповідач зауважив, що податок нараховано відповідно до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (далі - Рішення № 542). Ставка податку у 2020 році для об`єктів житлової нерухомості становила 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (4 723,00 гривень). Разом з тим, Рішенням № 542 ставку податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 м2, що знаходяться у власності фізичних осіб, на 2017 та наступні роки встановлено у розмірі 0 відсотків.

Однак, Рішення № 542 не відповідає вимогам ПК України та повноваженням міської ради в частині встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 м2, що знаходяться у власності фізичних осіб. Нормами ПК України не передбачено зміни розміру зменшення бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, визначеної пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України.

Розрахунок податку за об`єкт житлової нерухомості, належний Позивачу на праві власності у 2020 році становить: 7,2 х 47,23 = 340,06 грн, де 7,2 площа житлової нерухомості, з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування, що перебуває у власності Позивача, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 гривень).

Відповідно до пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Отже, ГУ ДПС розрахунок податку на нерухоме майно за 2020 рік із застосуванням ставки податку 1 відсоток проведено у відповідності до норм податкового законодавства, внаслідок чого прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч.2-5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2022 р. позивачу на праві власності, належить квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 67,2 м2 .

Податковим органом винесено податкові повідомлення рішення № 0-2031 від 01.03.2021, яким позивачу з урахуванням положень пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 821.80 грн.

Позивачем в порядку ст.56 ПК України подано скаргу на податкове повідомлення рішення від 01.03.2021 № 0-2031 за результатами якого рішенням від 30.11.2021 № 10825/С/99-00-06-01-04-09 скарга залишена без задоволення , а оскаржуване рішення без змін.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно із приписами статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Статтею 266 Податкового кодексу України визначено платників податку на нерухомі майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги сплати цього податку.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

При цьому, приписами підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України закріплено пільги зі сплати податку та передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, в тому числі: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Так, відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Статтею 12 Податкового кодексу України встановлено повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів.

Так, згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

За приписами підпунктів 12.4.1. - 12.4.3. пункту 12.4. статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з п. 12.5. ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори, в т.ч. податок на майно, який складається з: - податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; - транспортного податку; - плати за землю.

Пунктом 3 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 встановлено, що місцеві податки та збори на території міста Харкова справляються відповідно до норм Податкового кодексу України, з урахуванням ставок та пільг, встановлених п. 2 цього рішення.

Пунктом 2 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1 до цього рішення.

В Додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 (надалі також - Додаток 1) зазначено: - ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування (п. 1); - ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 31 та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Згідно з пунктом 3 Додатку 1 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема квартири/квартир незалежно від їх кількості, загальною площею до 85 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

Пунктом 4 Додатку 1 встановлено, що відповідно до норм ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в т.ч. їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв.м.; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв.м.; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв.м.

Зважаючи на наведені приписи Податкового кодексу України, як власник об`єкта житлової нерухомості (квартир), право власності на які зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у розумінні приписів п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а належні їй на праві приватної власності дві квартири - об`єктами оподаткування цим податком відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до досліджених судом правовстановлюючих документів позивачеві на праві приватної власності належать квартира загальною площею 77 ,4кв.м.

Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган виходив із того, що база оподаткування у даному випадку, з урахуванням встановленого п.п. "а" п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України пільгового зменшення, становить 7,2 кв.м (67,2 кв.м. - 60 кв.м.).

Розрахунок податку за об`єкт житлової нерухомості, належний позивачу на праві власності у 2020 році, визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні рішенні виглядає таким чином: станом на 01.01.2020 мінімальна заробітна плата складала 4 723,00 грн (4723,00*1%= 47,23 гривень). За об`єкт житлової нерухомості квартира АДРЕСА_3 , сума податку склала: загальна площа кватири, що перебуває у власності Позивача 67,2 м2, пільга у вигляді зменшення бази оподаткування, відповідно до норм ПК України, - 60 м2.Отже, база оподаткування складає 67,2 60 = 7,2 м2.

7,2 х 47,23 = 340,06 грн, де 17,4 площа житлової нерухомості, з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування, що перебуває у власності позивача, 47,23 - ставка податку у 2020 році (1% *4 723,00 гривень)

Проте, згідно з пунктом 3 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема квартири/квартир незалежно від їх кількості, загальною площею до 85 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

З огляду на зазначене, нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт житлової нерухомості квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 67,2 м2 податковими повідомленням-рішенням від 01.03.2021 № 0-2031 є неправомірним.

Щодо посилань відповідача на те, що рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 не відповідає вимогам ПК України та повноваженням міської ради в частині встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 м2, що знаходяться у власності фізичних осіб у розмірі 0 відсотків, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 диференційовано об`єкти житлової нерухомості в залежності від площі та встановлено різні ставки податку у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2. бази оподаткування, а саме: - квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 м2., що знаходяться у власності фізичних осіб у розмірі 0 відсотків (п.3 Додатку 1); - об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб (крім об`єктів, визначених п.3) та юридичних осіб у розмірі 1 відсотка (п. 2 Додатку 1). Ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, вказаним рішенням диференційовано в залежності від типу такої нерухомості у розмірі від 0,1 до 1 відсотка.

Отже, встановлення Харківською міською радою ставки податку для такого об`єкта оподаткування, як об`єкти житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, загальною площею до 85 кв. м., у розмірі 0 (нуль) відсотків не є: а) ні встановленням граничної межі житлової нерухомості для оподаткування, на яку зменшується база оподаткування в розмірі більшому, ніж передбачено пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України; б) ні встановленням пільг, відмінних від передбачених ПК України.

Обмежень щодо нижньої межі ставки податку на нерухоме майно, зокрема щодо встановлення ставки податку у розмірі 0 відсотків, приписами ПК України не передбачено, положень, відповідно до яких ставка податку має бути відмінною від нуля, ПК України не містить.

Стосовно посилань на те, що ставка податку в розмірі 0 відсотків є індивідуальною пільговою ставкою, а відтак її встановлення не відповідає підпункту 12.3.7 пункту 12.3 ст. 12 ПК України, суд зазначає, що зі змісту пунктів 2, 3 Додатку 1 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 542/17 убачається, що ставка податку в розмірі 0 відсотка щодо об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, загальною площею до 85 кв. м., не є персоніфікованою та визначеною індивідуально для окремої фізичної особи (фізичних осіб).

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд погоджується із доводами позивача щодо хибного розрахунку зобов`язання з податку на нерухомість та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

07.09.2021 позивач уклав з адвокатом Звєряка О.С. договір з надання правової допомоги.

З підписаного сторонами Акту наданих юридичних послуг від 28.01.2022 судом встановлено, що адвокатом на виконання умов договору від 07.09.2021 виконані наступні роботи: надавались усні консультації з 3250,00 грн; складена скарга в адміністративному порядку до Державної податкової служби України 1950,00 грн; складена позовна заява до суду 6500 грн., а загалом, вартість наданих юридичних послуг склала - 11700 грн.

Позивачем оплачено послуги правової допомоги, що підтверджується квитанцією № 4910 від 28.01.2022 про отримання адвокатом Звєряка О.С. за надані послуги грошових коштів в сумі 117000 грн.

Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.134 КАС України).

Представником відповідача не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Суд зважає на те, що у пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи». За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 ст.129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо не пов`язане з наявністю клопотання, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 134, ч.9 ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зазначає, що зважаючи на те, що ця справа не є складною, адвокатом завищено показник витраченого часу на підготування позову, який за змістом є фактично тотожними скарзі до ДПС .

Суд також зазначає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 1950 грн., за складання скарги до ДПС України в порядку адміністративного оскарження, відшкодуванню не підлягають, оскільки не пов`язані із розглядом цієї адміністративної справи.

На переконання суду, ряд послуг, такі як усне юридичне консультування клієнта з питань адміністративного та судового оскарження вимоги про сплату боргу, є подібними діями представника позивача під час яких здійснюється формування позиції позивача при підготовці адміністративного позову щодо спірних правовідносин, аналізу судової практики, надання пояснень, тощо.

Також суд зазначає, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами майнового характеру, які заявлені у позовній заяві

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 11700 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.

На підставі викладеного, з урахуванням співмірності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.03.2021 № 0-2031.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.