Справа № 380/1270/22
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/1270/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу станом на день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що станом на день звільнення з військової служби йому не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зважаючи на те, що календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 17 років 10 місяців 22 дні, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати при виключенні зі списків особового складу частини такої допомоги.

Ухвалою судді від 20.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 29.03.2022 року в справі було зупинено провадження припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або до закінчення воєнного стану.

Ухвалою суду від 04.10.2022 року в справі було поновлено провадження.

10.11.2022 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він щодо задоволення позову заперечив та вказав, що серед переліку підстав для звільнення з військової служби, які дають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відсутня підстава, за якою звільнився позивач за власним бажанням. Окрім цього, представник відповідача наголосив на тому, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду із відповідною позовною вимогою, оскільки позивач звільнився з військової служби 06.03.2020 року, однак звернувся до адміністративного суду 18.01.2022 року.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частина НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №53 від 06.03.2020 року, ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини від 26.02.2020 року у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прийнято вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно цього ж витягу з наказу, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

06.07.2021 року позивач звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідач на подану позивачем заяву станом на момент звернення до суду відповіді не надав.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-ХІІ, станом на момент спірних правовідносин).

Частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні положення містяться й у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі Порядок №260, станом на момент спірних правовідносин).

Згідно пункту 2 Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

З аналізу вищенаведених положень Закону №2011-ХІІ та Порядку №260 випливає, що однією з умов нарахування та виплати одноразової грошової допомоги розмірі в 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є підстава звільнення військовослужбовця з такої служби, а саме:

- за станом здоров`я;

- за віком;

- у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- закінчення строку контракту;

- у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

- систематичним невиконанням умов контракту командуванням;

- у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідні підстави звільнення з військової служби передбачені й Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі Закон №2232-XII, станом на момент спірних правовідносин).

Водночас судом з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №53 від 06.03.2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас 26.02.2020 року за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, а саме як особу, яка уклала контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужила не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вона не висловила бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду

Враховуючи викладене суд зазначає, що підпункт «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, як підстава звільнення позивача з військової служби, не співпадає із переліком підстав для звільнення, передбачених Законом №2011-ХІІ та Порядком №260, які дають право на отримання одноразової грошової допомоги розмірі в 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно не нараховано та не виплачено позивачу відповідну грошову допомогу, передбачену частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Разом з тим суд не бере до уваги покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки питання дотримання строків звернення до суду вже вирішувалось судом на стадії відкриття провадження у справі.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у рішенні в справі «Бочаров проти України», рішенні в справі «Федорченко та Лозенко проти України», рішенні в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. Незважаючи на відсутність чіткого регламентування Кодексу адміністративного судочинства України, саме такий стандарт доказування є найбільш прийнятним при спорах у сфері публічно-правових відносин.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують та не засвідчують належної обґрунтованості вимог, із якими звернувся до суду позивач, у той же час, відповідачами доведено правомірність своїх дій і рішень.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити. повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.