Справа № 140/4787/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року ЛуцькСправа № 140/4787/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 25.11.2020 №2290-УБД про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,9604 гектара для ведення особистого селянського господарства, яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :38:139:0329, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти; зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,9604 гектара для ведення особистого селянського господарства, яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :38:139:0329, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти.

В обґрунтування позову позивач вказав, що оскаржуваний наказ відповідача належним чином не мотивовано, тому що не містить правового обґрунтування, положень законів, не містить обґрунтованих належних обставин, що слугували підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Вважає, що лише зазначення, що бажана земельна ділянка знаходиться у когось у користуванні, не є належним обґрунтуванням, а тому наказ не є належною відмовою, не відповідає вимогам закону, що в свою чергу вказує на незаконність наказу.

Крім того посилається на те, що відповідачем не надано доказів, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, знаходиться у користуванні іншої особи, що дає підстави вважати, що відповідач прийняв наказ на підставі припущень, а зазначення лише про наявність користування земельною ділянкою іншою особою не є доказом цього факту.

Так, у справі 320/1367/21 відповідачем було долучено окрім оскаржуваного наказу копію державного акту на право власності на земельну ділянку №785204 на ім`я ОСОБА_2 , а також план меж земельної ділянки з кадастровим номером №:34:007:0038. Але, співставивши план меж земельної ділянки з кадастровим номером :34:007:0038 і графічний витяг розміщення бажаної земельної ділянки з кадастрової карти України, доданий до клопотання, неможливо знайти будь-які технічні або графічні ознаки, які вказують на те, що державний акт на ОСОБА_2 підтверджує підставу відмови у надані дозволу.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.16).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з огляду на те, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою слугувало те, що бажана земельна ділянка перебуває у власності третіх осіб, а саме ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №785204 від 17.03.2006 з кадастровим номером №:34:007:0038 площею 0,5260 га. Дана земельна ділянка не відображається на публічній кадастровій карті, оскільки Державний земельний кадастр почав діяти з 01.01.2013. Оскільки земельна ділянка перебуває не у державній власності, а у приватній власності, то вказана обставина є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення документації.

Крім того, зазначив, що 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», згідно якого розділ X Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 наступного змісту: «24. З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів... З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними».

Таким чином, у разі задоволення вимоги позивача про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою її неможливо буде виконати у зв`язку з відсутністю законних підстав щодо повноважень органу виконавчої влади.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, приблизною площею 0,9604 га з кадастровим номером :38:139:0329 у відповідності до викопіювання з кадастрової карти (а.с.14). До вказаної заяви позивач додав викопіювання з публічної кадастрової карти, на якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.15)

Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 25.11.2020 №2290-УБД відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,9604 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з тих підстав: бажана до відведення земельна ділянка перебуває у власності третіх осіб (а.с.16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як передбачає частина п`ята статті 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість передачі земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні третіх осіб, у власність та користування лише після припинення права власності чи користування ними за третіми особами.

Згідно з частиною шостою статті 188 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абзацу 1 частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою рішення про надання дозволу або вмотивовану відмову у його наданні, із наведенням підстав такої відмови.

Як встановлено судом, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до спірного наказу слугував той факт, що бажана земельна ділянка перебуває у власності третіх осіб.

При цьому у відзиві відповідач вказав, що зазначена позивачем земельна ділянка на викопіюванні з публічної кадастрової карти є земельною ділянкою, яка згідно з проектом роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Шолуденка перебувала в землях колективної власності. Відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних паїв орендодавців СВК ім.Шолуденка на підставі розпорядження Вишгородської РДА №774 від 26.12.2005 земельна ділянка, яка зазначена в клопотанні ОСОБА_1 , була передана у власність ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №785204 від 17.03.2006 з кадастровим номером №:34:007:0038 площею 0,5260 га (а.с.72).

Суд звертає увагу на той факт, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка є сформованою, оскільки їй присвоєно відповідний кадастровий номер. Проте інформація про дану ділянка не внесена до Державного земельного кадастру, оскільки Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року №3613-VI набрав чинності з 01.01.2013.

Таким чином, оскільки бажана земельна ділянка перебуває у власності третьої особи, вона не може бути надана позивачу. Як передбачає ч.5 ст.116 ЗК України, надання такої ділянки у власність чи користування можливе лише в разі припинення права власності третьої особи в порядку, визначеному законом.

Доводи позивача про те, що якщо бажана земельна ділянка частково перетинається з земельною ділянкою ОСОБА_2 , то відповідач повинен надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на ту частину ділянки, яка не перетинається, суд вважає безпідставними, позаяк відповідач здійснює розгляд заяви в межах її вимог і приймає рішення про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Чинне законодавство не передбачає можливість часткового задоволення вимог заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення саме тієї частини бажаної земельної ділянки, яка ще не є сформованою і не перебуває у власності чи користуванні.

Враховуючи те, що бажана земельна ділянка перебуває у приватній власності фізичної особи, а відповідач вправі розпоряджатися виключно земельними ділянками, що перебувають у державній формі власності, суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області приймаючи спірний наказ діяло правомірно.

Крім того, суд зазначає, що на час прийняття оскаржуваного наказу відповідач у даній справі діяв як орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, уповноважений на передачу громадянам в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року №2498-VIII (набрав чинності 01.01.2019 року) розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 такого змісту: «Установити, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності».

При цьому 27.05.2021 набрав чинності Закон України від 28.04.2021 №1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Серед іншого вказаним Законом розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, згідно з яким з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад... Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки... З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Таким чином, на момент звернення до суду з адміністративним позовом із позовною вимогою зобов`язального характеру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,9604 га для ведення особистого селянського господарства у відповідача відсутні повноваження щодо розгляду даного питання.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій