Справа № 280/4178/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Справа № 280/4178/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування при призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачці, як судді у відставці, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.09.1998 по 26.10.2001, а саме 3 роки 1 місяць 24 дня, стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи (професійної діяльності) тривалістю три роки, вимога щодо якого визначена законом, чинним на час призначення позивачки на посаду судді вперше, та надає право для призначення на посаду судді та стажу роботи на посаді юрисконсульта Запорізької облспоживспілки з 25.05.1992 по 31.01.1994, саме 1 рік 8 місяців 6 днів;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не зарахований стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.09.1998 по 26.10.2001, а саме 3 роки 1 місяць 24 дня, період роботи (професійної діяльності) позивачки тривалістю три роки, вимога щодо якого визначена законом, чинним на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді вперше, та надає право для призначення на посаду судді та стаж роботи на посаді юрисконсульта Запорізької облспоживспілки з 25.05.1992 по 31.01.1994, саме 1 рік 8 місяців 6 днів, у зв`язку із чим здійснити з 17.09.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона зверталась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Їй було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% заробітної плати (суддівської винагороди судці) виходячи лише зі стажу роботи безпосередньо на посаді судді. Не погоджуючись з даним рішенням, вона звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою, у якій просила: зарахувати до стажу роботи на посаді судці, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи безпосередньо на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області - стаж роботи в органах прокуратури, на посаді арбітра відомчого арбітражу, та стаж роботи (професійної діяльності), виходячи з фактичного стажу 26 років 7 місяців 26 днів у розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Проте відповідач відмовив позивачці у задоволенні її заяви з посиланням на ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивачка вважає дану відмову протиправною, оскільки згідно з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Законодавство, яке діяло на момент призначення (обрання) позивачки на посаду судді передбачало зарахування робіт на вищезазначених посадах до стажу роботи на посаді судці, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 19.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивачки.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Надав суду відзив в якому зазначив, що ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлений вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи в органах прокуратури та юрисконсультом чинним законодавством не передбачено. В зв`язку з чим та у відповідності до норм чинного законодавства, до стажу судді був зарахований період роботи позивачки на посаді суді з 20.11.2002 по 16.09.2021 в кількості 18 років. Вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.08.2022, на виконання вимог ухвали суду, від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивачки.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1965 року народження, Указом Президента України від 11 листопада 2002 року №1001/2002 призначена строком на п`ять років на посаду судці Запорізького районного суду Запорізької області.

Наказом №1/295 по управлінню юстиції в Запорізькій області від 20.11.2002 (копія долучена до матеріалів справи) позивачку призначено на посаду судці Запорізького районного суду Запорізької області на підставі Указу Президента України від 11 листопада 2002 року №1001/2002 та введено в штат цього суду.

Постановою Верховної Ради України від 25 вересня 2008 року №596-VІ (копія долучена до матеріалів справи) позивачку обрано суддею Запорізького районного суду Запорізької області безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.09.2021 року №1991/о/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Запорізького районного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку» (копія долучена до матеріалів справи) позивачку звільнено з посади судді Запорізького районного суду Запорізької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом Запорізького районного суду Запорізької області від 15 вересня 2021 року №6-о-2021 «Про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Запорізького районного суду Запорізької області» (копія долучена до матеріалів справи) позивачку відраховано зі складу Запорізького районною суду Запорізької області з 16 вересня 2021.

17 вересня 2021 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (заява долучена до матеріалів справи).

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області позивачці призначено з 17.09.2021 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% заробітної плати (суддівської винагороди судці) виходячи зі стажу роботи безпосередньо на посаді судді за період з 20.11.2002 по 16.09.2021.

Не погоджуючись з даним рішенням, 03.02.2022 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою, у якій просила: зарахувати до стажу роботи на посаді судці, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи безпосередньо на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області - стаж роботи в органах прокуратури, на посаді арбітра відомчого арбітражу, та стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме три роки та здійснити відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з фактичного стажу 26 років 7 місяців 26 днів у розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та здійснити їй таку виплату з урахуванням раніше виплачених сум (заява долучена до матеріалів справи).

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 04.04.2022 №3053-2401/Я-02/8-0800/22 (долучений до справи) позивачці було відмовлено у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи безпосередньо на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області, та здійсненні відповідного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з посиланням на ч.3 ст.142 Закону України від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014 року (із змінами) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають обов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд) (пункт і Положення); Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду (пункт 2 Положення); Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду, в тому числі, щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (підпункт 3 пункту 4 Положення); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами) (підпункт 4 пункту 4 Положення); Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26486 (пункту 4 Положення); Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (пункту 12 Положення).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право на справедливий суд визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України №1402-VІІІ), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Відповідно до вимог Закону України №1402-VІІІ, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

При цьому слід зазначити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці є єдиним, і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17 та інших.

За нормами п.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди суді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, при розрахунку розміру грошового утримання не було враховано, що позивачка має стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання 26 років 7 місяців 26 днів, за наявності яких розмір щомісячного грошового утримання судці у відставці має бути не 50 відсотків, а 62 відсотка суддівської винагороди.

Так, згідно з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 43 Закону «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ у редакції, чинній на час призначення мене на посаду судді, (далі - Закон №2862-ХІІ) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Всупереч зазначеному положенню, при призначенні позивачці довічного грошового утримання судді в стаж роботи судці не було зараховано повністю стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області, відповідно до записів в трудовій книжці, а саме з 02.09.1998 по 26.10.2001, вимога щодо якого визначена законом «Про судоустрій та статус суддів».

Окрім того, Закон України «Про судоустрій і статус судців» №2453-VІ від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VІ), який діяв на час призначення позивачки суддею, також містить бланкетну норму стосовно визначення стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Законом України №2509-VІІІ від 12.07.2018 «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон №2509-VІІІ) статтю 137 Закону України від 02.06.2016 р. №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.» Разом з цим, при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше до кандидатів на посади суддів застосовувалися різні вимоги, які діяли на момент такого призначення (обрання). Означена позиція підтримується Вищою радою правосуддя, Верховним Судом, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Державною судовою адміністрацією України, Національною школою суддів України, викладеною у спільному листі «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» від 05.11.2018 №41783/0/9-18.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про статус судців» від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ суддею міг стати громадянин України, який має, серед іншого стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Частиною третьою статті 127 Конституції України в редакції, чинній на час призначення мене на посаду судці, визначено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією судців громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Таке правозастосування узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року (справа №9901/2/19) та від 30 травня 2019 року (справа №9901/805/18).

Виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону №1402-VIII положення про те, що до стажу роботи на посаді судці також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII) додається ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/537/19).

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді має зараховуватися період роботи позивачки в галузі права терміном 3 роки. Відповідно до записів в трудовій книжці, позивачка має більший, ніж три роки, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), а визначення конкретних періодів такого стажу не є компетенцією суду, що розглядає спір з приводу призначення та/або перерахунку відповідних виплат, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки, в цій частині, буде зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді позивача три роки (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України.

З трудової книжки позивачки судом встановлено, що з 25.05.1992 по 31.01.1994 вона працювала на посаді юрисконсульта Запорізької облспоживспілки. При цьому, відповідно до посадової інструкції, фактично виконувала обов`язки арбітра відомчого арбітражу, в посадові обов`язки позивачки входило розгляд господарчих спорів між підприємствами системи споживчої кооперації та всі інші питання, пов`язані безпосередньо з розглядом господарчих спорів в системі споживчої кооперації, про що свідчить копія посадової інструкції, яка додається. Зазначене також підтверджується довідками ЗОССТ від 25.11.2011 № 38-а та від 26.12.2002 №23, відповідно до яких в її функціональні обов`язки входили обов`язки арбітра по розгляду господарчих спорів в системі споживчої кооперації та заява про присвоєння певної категорії, в якій зазначено про виконання обов`язків арбітра.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді, що дає позивачці право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи безпосередньо на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області (з 05.07.2001 по 21.07.2020), який складає 18 років 9 місяців 25 днів, слід зарахувати стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.09.1998 по 26.10.2001, а саме 3 роки 1 місяць 24 дня; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаді судді - три роки; стаж роботи на посаді юрисконсульта Запорізької облспоживспілки з 25.05.1992 по 31.01.1994, а саме 1 рік 8 місяців 6 днів.

Отже, загальний стаж роботи позивачки на посаді судді, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 26 років 7 місяців 26 днів (18 років 9 місяців 25 днів +3 роки 1 місяць 24 дня + 3 роки +1 рік 8 місяців 6 днів).

У зв`язку з викладеним, дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо не зарахування при призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачки, як судці у відставці до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вищезазначених періодів роботи є протиправними оскільки суперечать положенням Закону України №1402-VІІІ.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29) і повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані статтею 139 КАС України.

При звернені до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати відповідачкою до стягнення не заявлялись.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування при призначенні щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.09.1998 по 26.10.2001, а саме 3 роки 1 місяць 24 дня, стажу роботи на посаді юрисконсульта Запорізької облспоживспілки з 25.05.1992 по 31.01.1994, а саме 1 рік 8 місяців 6 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.09.1998 по 26.10.2001, а саме 3 роки 1 місяць 24 дня, та стаж роботи на посаді юрисконсульта Запорізької облспоживспілки з 25.05.1992 по 31.01.1994, саме 1 рік 8 місяців 6 днів, у зв`язку із чим здійснити з 17.09.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24.11.2022.

Суддя Р.В. Кисіль