Справа № 120/6770/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 листопада 2022 р. Справа № 120/6770/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого рішення Пенсійним фондом від 27.06.2022 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав не зарахування останній до стажу періодів роботи з 16.07.1984 року по 11.12.1986 року та з 21.10.1987 року по 08.10.1997 року, оскільки назва організації на печатці не відповідає назві організації, в яку заявниця була прийнята на роботу.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 13.09.2022 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

В подальшому ухвалою від 25.10.2022 року задоволено заяву позивача та залучено до справи в якості співвідповідача головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Представником головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Крім іншого зазначає, що відповідачем під час розгляду документів не було зараховано періоди роботи, які не підтвердженні уточнюючими довідками, що виданні на підставі первинних документів підприємства, де працювала позивач.

Головне управління Пенсійного фонду України в тернопільській області правом надання відзиву не скористалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач 22.04.2022 року звернулась до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду заяви позивача листом від 24.05.2022 року № 0200-0206-8/30915 повідомлено про відмову у призначенні пенсії.

Підставами відмови слугувало те, що до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи, а саме: з 01.04.1980 року по 20.01.1982 рік з підстав того, що дата прийняття не відповідає даті наказу; з 21.12.1982 року по 25.05.1983 рік з підстав наявності виправлень в даті прийняття на роботу; з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік з підстав відсутності інформації про реорганізацію підприємства.

Для усунення недоліків зазначених в листі, позивачем до Пенсійного фонду надано архівну довідку № Г/24/89125/24-30 від 06.06.2022 року, якою підтверджено стаж роботи позивача за періоди з 01.04.1980 року по 20.01.1982 рік та з 21.12.1982 року по 25.05.1983 роки.

При цьому за період роботи позивача у період з 16.07.1984 рік по 11.12.1986 рік та в період з 21.10.1987 року по 08.10.1997 рік була працевлаштована у Вінницькому консервному заводі, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Однак відповідно до інформації наданої з архівного відділу Вінницької міської ради, встановлено, що за період з 1987 року по 1997 рік документи на зберігання до архівної установи не передавалися.

На підтвердження стажу роботи позивача у Вінницькому консервному заводі у період з 21.10.1987 року по 08.10.1997 рік, ОСОБА_1 звернулась ло ліквідатора підприємства. За результатом розгляду звернення позивача арбітражним керуючим надано позивачу довідку № 2 від 27.05.2022 року згідно якої позивач-дійсно працювала на Вінницькому консервному заводі, працівником томатного цеху першого розряду з 21.10.1987 року, прийнята згідно наказу № 125 від 20.10.1987 року. Звільнена з 08.10.1997 року наказ № 62 від 08.10.1997 рік за угодою сторін.

Також позивач звернулась до арбітражного керуючого із адвокатським запитом щодо надання належних документів, що підтверджують працевлаштування останньої у Вінницькому консервному заводі в період з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік. Додатково позивач просила надати документи щодо реорганізації заводу у період з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік. Однак відповіді на запит від арбітражного керуючого надано не було.

З наявними підтверджуючими довідками, позивач повторно звернулась до Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду наданих документів управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області 27.06.2022 року прийнято рішення № 45, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав не зарахування періоду роботи з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік та з 21.10.1987 року по 08.10.1997 рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Пенсійного фонду в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2021 року - не менше 29 років.

При цьому, статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку).

Пунктом 3 Порядку 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Таким чином, інші документи мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не взято до уваги та не зараховано до загального стажу періоди роботи за трудовою книжкою: з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік та 21.10.1987 рік по 08.10.1997 рік, оскільки назва організації на печатці не відповідає назві організації в яку позивача була прийнята на роботу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу останньої у спірні періоди та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.

Крім того, позивач намагалась отримати підтверджуючі документи щодо її працевлаштування у період з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік у Вінницькому консервному заводі, а також встановити інформацію щодо реорганізації Вінницького консервного заводу у зазначений період. Однак, на звернення позивача арбітражним керуючим не було надано жодної запитуваної інформації.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд також звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працював, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу - не менше 29 років.

З матеріалів справи встановлено що ОСОБА_1 , із заявою про призначення пенсії звернулась 22.04.2022 року, тобто на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла необхідного віку, встановленого частиною першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Як встановлено в рішенні Пенсійного фонду від 27.06.2022 року страховий стаж позивача складає 22 роки 05 місяців 03 днів.

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню спірні періоди її роботи з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік та з 21.10.1987 року по 08.10.1997 року у Вінницькому консервному заводі, які дають підстави для призначення позивачу пенсії за віком у відповідності до вимог частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

Таким чином, суд вважає що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 45 від 27.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати набуття права на її призначення, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік та з 21.10.1987 року по 08.10.1997 рік у Вінницькому консервному заводі.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Розподіл судових витрат у цій справі здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ), головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 45 від 27.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати набуття права на її призначення, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 16.07.1984 року по 11.12.1986 рік та з 21.10.1987 року по 08.10.1997 рік у Вінницькому консервному заводі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесенні витрати зі сплати судового збору у розмірі 992, 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович