Справа № 640/18087/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "27" січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- зобов`язати відповідача нараховувати позивачу пенсію відповідно до частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 (далі - Порядок №418);

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує з 27.05.2020 пенсію за вислугу років, як член льотно-випробного складу на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення". У червні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок його пенсії з урахуванням положень частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7 Порядку №418, однак пенсійний орган протиправно відмовив у задоволенні поданої позивачем заяви з посиланням на відсутність підстав для розрахунку пенсії позивача відповідно до положень частини другої статті 27 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), оскільки позивач не має 25 років стажу на посадах льотного екіпажу та/або льотно-випробного складу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "27" січня 2022 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин в частині обрахунку середнього заробітку для обчислення пенсії позивача, мають бути застосовані положення Постанови №264 і, як наслідок, пункту 7 "Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу", затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що розмір пенсії позивача не може бути визначений відповідно до раніше діючого законодавства, зокрема частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зважаючи на те, що таке право, в силу положень пункту "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" обумовлено наявністю для працівників льотного та льотно-випробного складу спеціального стажу роботи 25 років станом на 01.01.2004. Крім цього, також відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах положень пункту 7 Порядку №418, зважаючи на положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

30.09.2022 до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_2 про заміну позивача на його правонаступника ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю. Також у доповнення до цієї заяви повідомила про прийняття відповідачем документів на призначенні пенсії по втраті годувальника.

Колегія суддів перевірила наведені в заяві доводи та дійшла висновку про те, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

При цьому, процесуальне правонаступництво необхідно розуміти як заміну або вибуття в адміністративній справі сторони чи третьої особи в разі переходу правового статусу від однієї особи до іншої (правонаступника).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщин.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що даними нормами, які передбачають можливість успадкування особою відповідних прав, визначається подальша доля тільки тих прав, якими був наділений спадкодавець за життя, а також платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.

Обставини даної справи вказують на те, що предметом її дослідження є спір про нараховування (перерахунок) позивачу пенсії.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право на перерахунок пенсії є особистим правом, яке нерозривно пов`язано з особою та не входить до складу спадщини.

Отже, спірні правовідносини у цій справі стосуються перерахунку позивача пенсії, а тому ці відносини є особистими і відносно них правонаступництво недопустиме.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 238 КАС України, колегія суддів також відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до приписів пункту 5 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як зазначалось, позивач у цій справі помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 22.09.2022.

В той же час, колегія суддів зауважує, що оскаржуване рішення ухвалено "27" січня 2022р.

Згідно з приписами частини другої статті 319 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З огляду на те, що смерть фізичної особи - сторони у спорі наступила після ухвалення рішення суду першої інстанції, останнє підлягає перегляду в апеляційному порядку та не може бути скасовано на підставі частини першої статті 319 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, якому з 27.05.2020 призначено пенсію за виску років як працівнику льотного складу на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

04.06.2020 позивачем подано заяву про перерахунок його пенсії на підставі частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7 Порядку №418. З аналогічною заявою позивач також звернувся до відповідача 15.07.2020.

Листом від 13.07.2020 №2600-0303-8/95127 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до Закону №1058-IV положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються у частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV за бажанням особи, частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства. При цьому, при такому обчисленні розміру пенсії трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, обчислений на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У свою чергу, пункт "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають такі працівники льотного і льотно-випробного складу за наявності вислуги років на цих посадах станом на 01.04.2015 не менше 25 років у чоловіків. Зважаючи на викладене, відповідач дійшов висновку про те, що оскільки позивач не має 25 років на посадах членів льотного та/або льотно-випробного складу, то обчислення розміру пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV підстав не має.

Відповідно до наявного у матеріалах справах розрахунку пенсії, позивачу призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка розрахована відповідно до частини першої статті 27 Закону №1058-IV (розмір пенсії за віком як добуток заробітної плати, визначеної відповідно до статей 40, 41 Закону №1058-IV, і коефіцієнта страхового стажу, визначеного за статтею 25 Закону №1058-IV), яку обмежено максимальним розміром відповідно до Закону №3668-VI. Пенсія розрахована із страхового стажу (повного) 59 років 8 місяців, 22 дні, страховий стаж до 01.01.2004 - 16 років 11 днів, страховий стаж після 01.01.2004 - 43 роки 8 місяців 11 днів, в тому числі льотний та льотно-випробний склад - 53 роки 4 місяці 25 днів.

Відповідач при визначенні права позивача на перерахунок пенсії відповідно до пункту 7 Порядку №418 ставить вимогу про наявність у позивача вислуги 25 років станом на 01.01.2004 (день набрання чинності Закону №1058-VI), обґрунтовуючи це тим, до 01.01.2004 застосовується законодавство, що діяло раніше.

Позивач вважаючи, що розмір його пенсії має бути обрахований на підставі частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7 Порядку №418, а відповідач здійснив обрахунок на підставі Закону №1058-IV, звернувся до суду з цим позовом та просив здійснити спірний перерахунок.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону №1058-IV).

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 54 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418.

Відповідно до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418 пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом "а" статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Максимальний розмір пенсій за вислугу років працівників льотно-випробного складу не може перевищувати 85 процентів заробітку. Крім того, працівникам льотно-випробного складу до пенсії за вислугу років нараховуються надбавки та підвищення, передбачені статтями 21 та 77 Закону. Заробіток для обчислення пенсій працівникам льотно-випробного складу визначається в такому порядку: а) у разі призначення (перерахунку) пенсії, яка обчислена із заробітку до 1992 року, скоригований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 1992 р. №395 "Про додаткове коригування рівнів державних пенсій" середньомісячний заробіток підвищується за коефіцієнтом, який визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників народного господарства за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, на 1005 карбованців; б) якщо пенсія обчислюється з урахуванням заробітку після 1 січня 1992 р., то частина заробітку до 1 січня 1992 р. коригується відповідно до підпункту "а" цього пункту, а заробіток за кожний місяць після 1 січня 1992 р. збільшується на коефіцієнт, що визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників народного господарства за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, на середню заробітну плату працівників народного господарства за відповідний місяць. З одержаної суми обчислюється пенсія за нормами, встановленими Законом України "Про внесення змін до статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; в) у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Виплата пенсії здійснюється з урахуванням абзаців четвертого та п`ятого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до положень статті 57 Повітряного кодексу України екіпаж повітряного судна складається з осіб льотного складу, до якого належать особи льотного екіпажу та екіпажу пасажирського і вантажного салону, які під час польоту постійно виконують функції з виконання процедур, передбачених керівництвом з льотної експлуатації повітряного судна; обслуговування устаткування, механізмів та приладів, необхідних для польоту повітряного судна, а також обладнання, встановленого на повітряному судні та необхідного для виконання польотного завдання; забезпечення процедур безпеки пасажирів на борту повітряного судна та їх обслуговування.

Склад екіпажу визначається залежно від типу повітряного судна, характеристик і тривалості польоту, характеру операцій, для яких це повітряне судно призначене. Поіменний список членів екіпажу визначається експлуатантом перед кожним польотом. Усі члени екіпажу належать до льотного складу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою ПАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" від 15.05.2020 №07-09-813 ОСОБА_3 з 23.06.1992 по 05.04.1998 працював штурманом, з 06.04.1998 по 31.09.2006 - другим пілотом, з 01.10.2006 по 13.05.2020 - командиром повітряного судна

Отже, суд першої інстанції правильно встановив позивач відноситься до категорії фахівців "член льотного екіпажу повітряних суден цивільної авіації (пілот, штурман, бортінженер, бортмеханік, бортрадист, льотчик-наглядач), оскільки він як пілот та командир повітряного судна відносився до членів екіпажу повітряного судна.

Згідно частиною першою статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, у яких вони зайняті.

На виконання положень статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення", - Кабінет Міністрів України прийняв постанову №418 від 21 липня 1992 року "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років Постанови №418 до вказаних посад належать члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів.

Судом першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не заперечується, що посада ОСОБА_3 належить до переліку працівників льотного складу, робота яких дає право на встановлення пенсії за вислугу років відповідно до Постанови №418.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 з 27.05.2020 призначена пенсія за вислугу років на підставі статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику льотного екіпажу.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 17 листопада 1999 р. №1222-XIV «Про внесення змін до деяких законів України» Кабінет Міністрів України у відповідній постанові від 10 лютого 2000 р. №264 "Про порядок обчислення заробітку для призначення пенсій особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації" установив, що особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, заробіток для обчислення пенсії визначається згідно з пунктом 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. №418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Отже, згідно з вказаної норми чинного законодавства на перерахунок пенсії на підставі пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. №418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", мають право особи льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації, зокрема пілоти, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин в частині обрахунку середнього заробітку для обчислення пенсії позивача, мають бути застосовані положення постанови №264 і, як наслідок, пункту 7 "Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу", затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

Доводи скаржника про те, що до спірних правовідносин не поширюється дія положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо обчислення розміру пенсії по першій складовій, оскільки відсутній спеціальний стаж 25 років до 01.01.2004 є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснення перерахунку пенсії членам льотного екіпажу повітряних суден цивільної авіації встановлюється Порядком №418.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача про відсутність у позивача спеціального стажу що встановлений у статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вказана норма встановлює право позивача на призначення пенсії за вислугою років, а процедура перерахунку пенсії відповідній категорії осіб регулюється Порядком №418.

Доводи скаржника про відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень пункту 7 Порядку №418, зважаючи на положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418.

Відповідно питання щодо обмеження пенсії максимальним розміром є похідним і повинно вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок пенсії.

Суд зауважує, що відповідач у відповідь на заяву позивача відмовив йому у перерахунку пенсії з мотивів відсутності 25 років стажу на посадах членів льотного та/або льотно-випробного складу. Тому, спору щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду.

Отже, доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "27" січня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.11.2022.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко