Справа № 580/1208/22
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1208/22 Суддя першої інстанції: Гаврилюк В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Черпіцької Л.Т. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15 грудня 2021 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, а також неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що ним було проведено коригування даних інтегрованої картки платника, внаслідок якого збільшено нарахування єдиного внеску в сумі 5293 грн 88 коп, своєчасно не відображеного в інтегрованій картці платника, згідно самостійно визначеного позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 12 січня 2016 року № , які були нараховані в інтегрованій картці платника з 25 липня 2018 року.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що за період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року своєчасно і в повному обсязі сплачувала єдиний внесок. ОСОБА_1 просить врахувати, що штрафні санкції, нараховані рішенням від 18 вересня 2018 року № у розмірі 5414 грн 95 коп, яке скасоване в судовому порядку, були враховані в розрахунку її балансу по сплаті єдиного внеску з 13 листопада 2018 року до 25 січня 2019 року і стали підставою для хибного формування у неї податкової заборгованості.

Ухвалою суду від 13 липня 2022 року було витребувано у Головного управління ДПС у Черкаській області належним чином завірену копію Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 12 січня 2016 року № , а також запропоновано ОСОБА_1 надати докази сплати суми єдиного внеску, зазначеного у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 12 січня 2016 року № .

На виконання вимог зазначеної ухвали суду сторони надали додаткові докази, які приєднані до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що рішенням Головного управління ДПС у Черкаській області від 15 грудня 2021 року № на ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця було накладено штраф у розмірі 982 грн 88 коп, а також нараховано пеню в розмірі 215 грн 69 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року позивач своєчасно сплачувала єдиний внесок. Однак перераховані позивачем кошти зараховувались контролюючим органом в порядку календарної черговості виникнення зобов`язань, а саме - в рахунок погашення штрафу та пені, нарахованих рішенням Головного управління ДПС у Черкаській області від 18 вересня 2018 року № , яке скасоване в судовому порядку рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 2340/4802/18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Матеріально-правовими підставами для винесення рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15 грудня 2021 року № стали ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а фактичною - висновок контролюючого органу про порушення позивачем строків сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) у період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначені у ст. 9 такого Закону.

Заходи впливу до осіб, які порушують встановлений порядок нарахування і сплати єдиного внеску, передбачені ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 вказаного Закону податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За правилами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що у період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року позивач своєчасно сплачувала єдиний внесок, на підтвердження чого до суду надані копії квитанцій від 10 жовтня 2018 року № 0.0..1 на суму 2457 грн 18 коп, від 26 жовтня 2018 року № 0.0..1 на суму 2457 грн 18 коп, від 27 листопада 2018 року № 0.0..1 на суму 2457 грн 18 коп, від 11 січня 2019 року № 0.0..1 на суму 2457 грн 18 коп та від 26 грудня 2018 року № 0.0..1 на суму 1334 грн 15 коп, а також копію облікової картки платника, згідно з якою 31 січня 2019 року було сплачено єдиний внесок в сумі 10209 грн 36 коп.

Також сторонами справи не заперечується, що контролюючий орган самостійно зараховував сплачені ОСОБА_1 кошти в рахунок заборгованості. Водночас сторони повідомляють різні причини виникнення такої заборгованості.

Так, адміністративний позов ОСОБА_1 ґрунтується, зокрема на тому, що в період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року вона належним чином виконувала свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску, в той час як контролюючий орган хибно змінював призначення платежу, посилаючись на наявність боргу в розмірі 5414 грн 95 коп, нарахованого рішенням від 18 вересня 2018 року № .

У свою чергу відповідач обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що у позивача наявний податковий борг у розмірі 5293 грн 88 коп, що виник на підставі самостійно поданого звіту від 12 січня 2016 року, який помилково не був своєчасно відображений в інтегрованій картці платника.

Таким чином сторони повідомили про різні підстави та розмір податкового боргу, наявність якого зумовила зміну контролюючим органом призначення платежів, що здійснювала ОСОБА_1 в рахунок сплати поточних зобов`язань з єдиного внеску. Крім того в матеріалах справи були відсутні як копія Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 12 січня 2016 року № , так і докази сплати визначеної в ньому суми єдиного внеску.

У зв`язку з цим ухвалою суду від 13 липня 2022 року було витребувано у Головного управління ДПС у Черкаській області належним чином завірену копію Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 12 січня 2016 року № , а також запропоновано ОСОБА_1 надати докази сплати суми єдиного внеску, зазначеного у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 12 січня 2016 року № .

На виконання вимог зазначеної ухвали суду відповідач надав докази подачі Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_1 від 12 січня 2016 року № , згідно з яким позивачу належить сплатити єдиний внесок за 2015 рік у розмірі 5293 грн 88 коп.

Також відповідач надав копію рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Черкаській області від 25 липня 2018 року № 135/23-22-13-0715 про коригування первинних показників в інтегрованих картках платників в ручному режимі. Зокрема вказаним рішенням передбачено збільшення показників інтегрованої картки платника ОСОБА_1 на 5293 грн 88 коп у зв`язку з тим, що поданий нею звіт від 12 січня 2016 року № не було відображено своєчасно.

У свою чергу позивач надала суду копії платіжних доручень від 09 квітня 2015 року № 20 на суму 1268 грн 00 коп, від 20 липня 2015 року № 40 на суму 1268 грн 00 коп, від 07 жовтня 2015 року № 64 на суму 1324 грн 00 коп та від 30 грудня 2015 року № 85 на суму 1435 грн 00 коп, які підтверджують сплату єдиного внеску в розмірах, вказаних у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 12 січня 2016 року № у встановлений строк.

Також позивач надала пояснення, згідно з якими відповідні платежі були здійснені від її імені ОСОБА_2 на підставі договору доручення. Правомірність сплати зобов`язань з єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_2 як повіреним вже була предметом судової перевірки в рамках справи № 2340/4802/18.

Разом з тим кошти, сплачені від імені ОСОБА_1 в якості єдиного внеску за 2015 рік, були зараховані до інтегрованої картки платника ОСОБА_2 і лише за заявою на перерахування коштів від 31 січня 2019 року були зараховані до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 .

Обставини нарахування і сплати єдиного внеску за 2015 рік від імені ОСОБА_1 її повіреним ОСОБА_2 вже були предметом дослідження у справі № 2340/4802/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18 вересня 2018 року № .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 2340/4802/18, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року адміністративний позов було задоволено - визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 18 вересня 2018 року № .

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Довіритель) та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (Повірений) було укладено договори доручення, за якими Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя сплатити єдиний соціальний внесок не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним кварталом.

Єдиний внесок, згідно ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За правилами абз. 1 ч. 7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

З огляду на вказану норму права, контролюючий орган вважав, що єдиний внесок може бути сплачений виключно шляхом перерахування коштів з банківського рахунка особи, яка є його платником. Обов`язок зі сплати єдиного внеску не може бути виконаний іншою особою (шляхом перерахування коштів з банківського рахунку іншої особи). У зв`язку з цим відповідач зарахував кошти, сплачені ОСОБА_2 як повіреним ОСОБА_1 , саме до інтегрованої картки платника ОСОБА_2 .

Разом з тим, за правилами ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Питання щодо можливості сплати єдиного внеску у виключних випадках в інший спосіб, ніж шляхом перерахування коштів з банківського рахунку платника, неодноразово досліджувалося Верховним Судом.

Суд касаційної інстанції встановив, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано випадки наявності обставин, що виключають (унеможливлюють) виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску. Тобто у спеціальному законі, виключно яким визначається порядок сплати єдиного внеску, наявні прогалини щодо порядку виконання обов`язку платника єдиного внеску щодо його сплати в умовах, зокрема, неможливості застосування регламентованого цим Законом способу виконання відповідного обов`язку. Верховний Суд прийшов до висновку, що наявність таких прогалин обумовлює безпосереднє застосування регламентованих цим Законом принципів: обов`язковості сплати та захисту прав і законних інтересів застрахований осіб, а також положень інших нормативно-правових актів в частині, що не суперечить цьому Закону.

В умовах неможливості сплати єдиного внеску з рахунку платника внаслідок накладення арешту на кошти, Верховний Суд погодився з можливість застосування цивільного законодавства та перерахування відповідних сум з рахунку повіреного в рамках договору доручення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду власником коштів, від імені якого здійснюються відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного внеску, є саме платник, а не будь-яка третя особа. Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника, не свідчить про порушення платником вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 817/85/16 та від 06 лютого 2020 року у справі № 812/1281/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що єдиний внесок за 2015 рік ОСОБА_1 було сплачено своєчасно згідно з платіжними дорученнями від 09 квітня 2015 року № 20 на суму 1268 грн 00 коп, від 20 липня 2015 року № 40 на суму 1268 грн 00 коп, від 07 жовтня 2015 року № 64 на суму 1324 грн 00 коп та від 30 грудня 2015 року № 85 на суму 1435 грн 00 коп, а недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 5293 грн 88 коп була відображена в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 згідно з рішенням заступника начальника Головного управління ДФС у Черкаській області від 25 липня 2018 року № 135/23-22-13-0715 необґрунтовано.

Зазначені обставини вказують також на відсутність підстав для зміни призначення платежів, які здійснювалися ОСОБА_1 в період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року та відсутність факту порушення строків спати єдиного внеску.

Таким чином нарахування позивачу штрафних санкцій та пені за порушення строку сплати єдиного внеску за період з 20 жовтня 2018 року до 31 січня 2019 року є незаконним, а рішення відповідача від 15 грудня 2021 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 18 квітня 2022 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.Т. Черпіцька

С.Б. Шелест