Справа № 420/4018/19
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/4018/19
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідачаКравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді за участю секретаряКоваля М.П. Тимінської Д.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року по справі № 420/4018/19 прийнятого в порядку загального позовного провадження у складі судді Андрухіва В.В. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ ДПС (далі - ГУ ДПС в Одеській області), в якому просила визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 1482881,25 грн. (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 1186305 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 296576,25 грн.);

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 90371,44 грн. (у томі числі за податковими зобов`язаннями - 72297,15 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18074,29 грн.);

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1090500 грн. (у томі числі за податковими зобов`язаннями - 872400 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 218100);

№, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 3910 грн.;

№, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн.;

№, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 червня 2019 року №Ф- на суму 301886,64 грн.;

рішення від 26 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 301886,67 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, позов був задоволений, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року № , № , №, № , №, №, Вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 26 червня 2019 року №Ф-, рішення від 26 червня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Верховного Суду від 21.06.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях лише зазначили про те, що податковий орган встановив, що у 2016-2018 роках ОСОБА_1 уклала ряд договорів купівлі-продажу нерухомого майна з фізичними особами, а саме нею вчинено 36 таких правочинів, а згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно належало позивачу на праві власності як фізичній особі. Верховний Суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні договори купівлі-продажу нерухомого майна, судами першої та апеляційної інстанцій не витребувано вказаних договорів та не надано їм належної оцінки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року адміністративний позов був задоволений у повному обсязі.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, просило його скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги Головне управління ДПС в Одеській області обґрунтовує тим, що ФОП ОСОБА_1 систематично (більше 3-х раз в рік) здійснює будівництво та продаж самостійних житлових будинків квартирних об`єктів та дачних будинків, що є безумовним свідченням того, що збудований об`єкт нерухомості передбачає отримання прибутку від подальшого продажу, що є неодмінною характерною ознакою підприємницької діяльності.

Апелянт зазначив, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій, метою яких є будівництво та подальший продаж низки однотипних об`єктів нерухомості для отримання прибутку, є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька, тож указані операції підлягають оподаткуванню за нормами ст. 177 Податкового кодексу України, а не відповідно до норм ст. 172 ПК, як відбувається у випадку ОСОБА_1 .

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 у перевіряємому періоді була зареєстрована як фізична особа підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування та відповідно до поданої звітності отримувала доходи від підприємницької діяльності за видом діяльності 71.11 діяльність у сфері архітектури.

Враховуючи те, що 29.01.2010 за №0084454 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців внесено запис про державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , доходи від продажу об`єктів нерухомості за перевіряємий період повинні були оподатковуватись за нормами ст. 177 Податкового кодексу України.

11.11.2022 року представником позивача надано відзив на апеляційну скаргу , згідно з яким рішення суду 1-ої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 19 жовтня 2010 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 71.11 - діяльність у сфері архітектури.

Наказом ГУ ДФС в Одеській області №3602 від 13 травня 2019 року призначено проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12).

ГУ ДФС в Одеській області відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України, ст.13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області №3602 від 13 травня 2019 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

За наслідками перевірки складено акт №1025/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від 29 травня 2019 року (т.1 а.с. 13-20), відповідно до висновків якого встановлено, зокрема, порушення:

- п.177.5 ст.177 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи як фізичної особи-підприємця за 2016-2018 рр.;

- п.п.177.1, 177.2, 177.4, 177.5 ст. 177, п.2) пп.291.4 ст. 291 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1 186 305,00 грн.;

- п.п.177.1, 177.2, 177.4, 177.5 ст. 177, п.2) пп.291.4 ст. 291 ПК України, внаслідок чого донараховано військового збору фізичної особи-підприємця у сумі 72 297,15 грн.;

- п.2 ст.7, п.8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 301 886,64 грн.;

- п.181.1 ст.181, п.п.183.1, 183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.п.188.1 ст.188, пп.194.1.1 п.194.1 ст.194 ПК України, в наслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 872 400 грн.;

- пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 - грудень 2018 року;

- пп.44.1 ст.44 ПК України, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних з із виконанням вимог законодавства.

За результатами перевірки прийнято:

1. податкові повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються зі результатами річного декларування у розмірі 1 482 881,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 1 186 305 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 296 576,25 грн. (т.1 а.с. 21);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 90 371,44 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 72 297,15 грн., за штрафними (фінансовими) санкціє ми (штрафами) 18 074,29 грн. (т.1 а.с. 22);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1 090 500,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 872 400,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 218 100,00 грн. (т.1 а.с. 25);

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 3 910,00 грн. (т.1 а.с. 26);

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 510,00 грн.;

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. (т.1 а.с. 28);

2. вимогу про сплату боргу (недоїмку) №Ф- від 26 червня 2019 року на суму 301 886,64 грн. (т.1 а.с. 23);

3. рішення № від 26 червня 2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 30188,67 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301 886,67 грн (т.1 а.с. 24).

Судами першої та апеляційної інстанцій було також встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу, фізичною особою ОСОБА_2 , протягом періоду, що перевірявся, було здійснено відчуження нерухомого майна, що підтверджується наступними договорами:

- Договір купівлі- продажу від 25.04.2018 року №ННВ 369533, згідно якого продавці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність (продають), а покупець ОСОБА_5 приймає у власність (купує) квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі «Квартира» або «Нерухомість»). Продаж здійснено за 258 246 (двісті п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок шість) гривень. Гроші у вказаній сумі ми, продавці, отримали від покупця повністю, в відповідних частках, до підписання вказаного договору (т.2 а.с. 115-116);

- Договір купівлі- продажу від 13.08.2018 року №ННІ 328190, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 555000,00 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (шляхом зарахування на поточні рахунки продавців) (т.2 а.с. 117-120);

- Договір купівлі-продажу від 25.04.2018 року №ННВ 369531, згідно якого Продавці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність (продають), а покупці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 приймають в особисту приватну власність (купують) в рівних частках кожний квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (надалі «Квартира» або «Нерухомість»). Продаж здійснено за 258 246 (двісті п`ятдесят вісім тисяч двісті сорок шість) гривень. Гроші у вказаній сумі ми, продавці, отримали від покупців повністю, у відповідних частках, до підписання вказаного договору. (т.2 а.с. 121-122);

- Договір купівлі-продажу від 21.12.2017 року №НМХ 877451, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність ОСОБА_9 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 318000,00 (триста вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (т.2 а.с. 123-126);

- Договір купівлі-продажу від 07.11.2017 року №НМХ 135404, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність ТОМЧИНСЬКОМУ ГЕННАДІЮ ОЛЕКСАНДРОВИЧУ квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 358000,00 (триста п`ятдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам. (т.2 а.с. 127-130);

- Договір купівлі-продажу від 09.02.2018 року №ННА 738315, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність ОСОБА_10 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 360000,00 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (т.2 а.с. 131-134);

- Договір купівлі-продажу від 09.02.2018 року №ННА 738317, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність ОСОБА_10 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 310000,00 (триста десять тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (т.2 а.с. 135-137);

- Договір купівлі-продажу від 08.11.2017 року №НМХ 135408, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність ОСОБА_11 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 318000,00 (триста вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок,, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (т.2 а.с. 138-141);

- Договір купівлі-продажу від 04.07.2018 року №ННІ 328132, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у ОСОБА_12 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 363000,00 (триста шістдесят три тисячі) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (шляхом зарахування на поточні рахунки) (т.2 а.с. 142-145);

- Договір купівлі-продажу від 18.12.2018 року №ННМ 546149, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у ОСОБА_12 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчиняється за 41000,00 (сорок одну тисячу) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (шляхом зарахування на поточні рахунки) (т.2 а.с. 146-149);

- Договір купівлі-продажу від 19.02.2018 року №ННА 738319, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у ОСОБА_10 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 , приміщення 6н. Продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчиняється за 14000,00 (чоирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ від ПОКУПЦЯ до підписання цього договору (т.2 а.с. 150-153);

- Договір купівлі-продажу від 22.12.2017 року №НМХ 877546, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у ТОМЧИНСЬКОМУ ГЕННАДІЮ ОЛЕКСАНДРОВИЧУ нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 , приміщення 7н. Продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчиняється за 24000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ від ПОКУПЦЯ до підписання цього договору. (т.2 а.с. 154-157);

- Договір купівлі-продажу від 25.04.2018 року №ННВ 369534, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність (продає), а громадянин(ка) ОСОБА_7 приймає у власність (купує) нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 10,1 кв.м., (надалі - «Нерухомість»). р: 22122066,22122004 .Продаж здійснено за 26 331 (двадцять шість тисяч триста тридцять одну) гривню. Гроші у вказаній сумі ми продавці отримали від покупця повністю до підписання вказаного договору. (т.2 а.с. 158-159);

- Договір купівлі-продажу від 25.04.2018 року №ННВ 369535, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у власність (продає), а громадянин(ка) ОСОБА_8 приймає у власність (купує) нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 11,5 кв.м., (надалі - «Нерухомість»). Продаж здійснено за 29 976 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень. Гроші у вказаній сумі ми продавці, отримали від покупця повністю до підписання вказаного договору. (т.2 а.с. 160-161);

- Договір купівлі-продажу від 08.11.2017 року №НМХ 135410, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передають у ОСОБА_11 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 . Продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчиняється за 61000,00 (шістдесят одну тисячу) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЯМИ пропорційно часткам (т.2 а.с. 162-165);

- Договір купівлі-продажу від 29.05.2017 року №НМО 343572, згідно якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_13 дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_12 . Продаж дачного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 500000,00 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЕМ (шляхом зарахування на поточний рахунок ПРОДАВЦЯ (т.2 а.с. 166-169);

- Договір купівлі-продажу від 16.11.2016 року №НВІ 750133, згідно якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_14 дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_13 . Продаж дачного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 514200,00 (п`ятсот чотирнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЕМ (шляхом зарахування на поточний рахунок ПРОДАВЦЯ (т.2 а.с. 170-173);

- Договір купівлі-продажу від 01.07.2016 року №НВТ 538985, згідно якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_15 дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_14 . Продаж дачного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 540900 (п`ятсот сорок тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЕМ (шляхом зарахування на поточний рахунок ПРОДАВЦЯ (т.2 а.с. 174-177);

- Договір купівлі-продажу від 12.12.2016 року №НВІ 750191, згідно якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_16 дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_14 . Продаж дачного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 529100.00 (п`ятсот двадцять дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЕМ (шляхом зарахування на поточний рахунок ПРОДАВЦЯ (т.2 а.с. 178-181);

- Договір купівлі-продажу від 29.05.2018 року №ННС 475940, згідно якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_17 дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_15 . Продаж дачного будинку за домовленістю сторін вчиняється за 420000,00 (чотириста двадцять тисяч) гривень 00 копійок, які отримані ПРОДАВЦЕМ (шляхом зарахування на поточний рахунок ПРОДАВЦЯ (т.2 а.с. 182-185).

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. також підтверджено факт сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5%: за 2016 рік було сплачено 95617,00 грн., за 2017 рік - 55025,00 грн., за 2018 рік - 64475,00 грн. За вказані періоди позивачем також було сплачено військовий збір в розмірі 1,5%: за 2016 рік - 17316, 00 грн., за 2017 рік 16507, 50 грн., за 2018 рік - 19342, 50 грн. (т.1 а.с 84).

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Оподаткування доходу фізичних осіб регламентовано нормами розділу IV ПК України, відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Абзацом другим пункту 164.1 статті 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172- 173 цього Кодексу.

Ставки податку встановлені статтею 167 ПК України.

Відповідно до пункту 167.1 цієї статті, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 167.2 статті 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Такий випадок визначено статтею 172 ПК України, якою встановлено оподаткування доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Абзацом першим пункту 172.1 статті 172 ПК України передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Згідно із пунктом 172.2 вказаної статті в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

Статтею 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

За визначенням статті 42 Господарського кодексу України (ГК України), підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суб`єктами господарювання у розумінні статті 55 ГК України, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до положень статей 1, 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Закон № 755-IV), фізична особа, яка має намір стати підприємцем, подає документи для державної реєстрації фізичної особи підприємцем відповідно до переліку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Частиною дев`ятою статті 4 Закону № 755-IV передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із положеннями підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Пунктом 181.1 статті 181 ПК України передбачено, що у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності ( див. п. 71 рішення ЄСПЛ у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03).

У разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника ( див п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» (заява №6689/03).

Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління (див п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97).

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку ( див п. 38 рішення ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд зазначає, що за приписами пункту 177.1 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Буквальне тлумачення заголовку статті 177, норми пункту 177.1 цієї статті свідчить, що встановлені цією нормою правила оподаткування, зокрема щодо ставки, застосовуються за одночасної наявності таких умов: 1) дохід отримано фізичною особою-підприємцем; 2) дохід отримано від провадження господарської діяльності.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що фізичні особи можуть вважатись суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх як підприємців. Саме з моменту реєстрації підприємцем особа набуває відповідний правовий статус.

Здійснення особою підприємницької діяльності без дотримання обов`язкової умови реалізації права на підприємницьку діяльність, тобто без державної реєстрації в установленому порядку як фізична особа-підприємець, є підставою для притягнення такої особи до відповідальності, встановленої чинним законодавством. Так, стаття 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність, зокрема, за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання у вигляді штрафу з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Як встановлено судами 1-ої та апеляційної інстанцій , відповідно до договорів купівлі-продажу нерухомого майна , вичинених ОСОБА_1 у період 2016-2018 роки (т. 2, а.с. 115-185, т.3 а.с.3-134), вона діяла як фізична особа , а ні як фізична особа - підприємець, що здійснює постачання житлової та нежитлової нерухомості в межах своєї господарської діяльності. Тому посилання відповідача на укладення вказаних правочинів в межах здійснення нею підприємницької діяльності даними договорами не підтверджується..

Крім того , згідно переліку, наведеного в п.2.1 Акта перевірки, чотири договори не стосуються предмету судового розгляду, оскільки укладені у 2015 році (один договір) та у 2019 році (три договори).

Апеляційний суд зауважує, що оскільки ОСОБА_1 вчинила правочини з відчуження нерухомого майна як фізична особа, то за чинним на той час податковим законодавством, позивач була зобов`язана сплатити податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5%, що і було нею зроблено: за 2016 рік було сплачено 95617,00 грн., за 2017 рік - 55025,00 грн., за 2018 рік - 64475,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем за вказані періоди було сплачено військовий збір в розмірі 1,5%: за 2016 рік - 17316, 00 грн., за 2017 рік 16507, 50 грн., за 2018 рік - 19342, 50 грн.

Обставини щодо сплати позивачем ПДФО та військового збору у зазначених вище розмірах підтверджені листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. та не заперечувалися відповідачем (т.1 а.с 84).

Враховуючи, що нормами ПК України у спірний період було прямо передбачено можливість продажу фізичною особою двох і більше об`єктів нерухомості протягом одного звітного періоду зі сплатою податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5%, на переконання апеляційного суду, позивач діяла безпосередньо як фізична особа, та зазначені правочини жодним чином не стосувались її підприємницької діяльності в сфері архітектури, у зв`язку з чим валовий дохід ФОП ОСОБА_1 не включає в себе дохід, отриманий від відчуження нерухомості, а відповідно не оподатковується ПДВ (фізична особа може бути платником ПДВ виключно в разі ввезення товару на митну територію України); нарахування податку на додану вартість є неправомірним, оскільки нормами Податкового кодексу передбачено виключне оподаткування доходу від продажу об`єктів нерухомості за ставкою 5%; позивачем вже сплачений податок на доходи фізичних осіб в сумі 5% та військовий збір в сумі 1,5 % за всі вчинені правочини. Отже, висновки, викладені в акті перевірки ГУ ДФС в Одеській області від 29.05.2019 року є помилковими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом України №1914-ІХ від 30.11.2021 року пункт 172.2 ст.172 Податкового Кодексу викладений у новій редакції, згідно якої дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року третього та наступних об`єктів нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті) із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу другого та наступних об`єктів нерухомості, не зазначених у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Тобто, станом на сьогодні існує чітка формула щодо визначення ставки податку на доходи фізичних осіб у разі відчуження об`єктів нерухомості: продаж першого об`єкту не оподатковується, продаж другого об`єкту оподатковується ставкою у розмірі 5%, а третього і наступних ставкою 18%.

Таким чином, законодавцем унормовано спірне питання, та з 2022 року в Україні оподатковування доходу від продажу третього та наступних об`єктів нерухомості оподатковується за ставкою 18%. При цьому, законодавцем продаж більше 3-х об`єктів нерухомості не визнано підприємницькою діяльністю, а фактично законодавцем встановлена нова ставка податку на певні операції з нерухомістю.

Оскільки вказані зміни набрали чинності з 1 січня 2022 року та відповідно до принципу стабільності у податковому законодавстві податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З викладеного вбачається, що введення з 01.01.2022 року нової ставки податку на дохід від продажу третього та наступних об`єктів нерухомості за ставкою 18% свідчить про те, що така ставка податку - 18% не підлягала сплаті до 01.01.2022 року.

Тобто, позивач під час вчинення правочинів з відчуження майна діяла правомірно та у відповідності до чинного на час їх вчинення податкового законодавства.

Водночас, сам по собі факт реєстрації фізичної особи підприємцем не може бути підставою для визначення всіх укладених такою особою правочинів, за якими вона отримує дохід, такими, що укладені в межах підприємницької діяльності, а також даний статус не може обмежувати прав фізичної особи, які випливають з її цивільної правоздатності та дієздатності. Тобто фізична особа, перебуваючи в статусі суб`єкта господарювання, вправі здійснювати не заборонені відносини, зокрема, укладати договори від свого імені як фізична особа, поза межами підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановіВерховного Суду від 21.06.2022 року по цій справі .

Апеляційний суд також звертає увагу на ту обставину, що за 32 договорами, що були укладені позивачем у період з 2016 по 2018 рік (а.с.115-165 т.2, а.с.65-130 т.3), продавцями нерухомого майна були ОСОБА_1 та ОСОБА_18 (співвласники цього майна).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26 червня 2019 року №, №, №, №, №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 червня 2019 року №Ф- та рішення від 26 червня 2019 року № не можна вважати такими, що прийняті в порядку, межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією, Податковим Кодексом України.

Нарахування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства становило свавільне порушення вимог ст.19 Конституції України та права на мирне володіння майном, гарантованого ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , та доводить протиправність прийнятих рішень податкового органу , який не дотримується своїх власних процедур, та не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, але у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Крім того, "ефективним" засобом правового захисту ,як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню має бути скасування вказаних рішень податкового органу.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову .

Доводи апеляційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у запереченні на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи, не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, враховуючи норми Податкового кодексу України, дійшов висновку, що судом 1-ої інстанції правильно вирішено справу без порушення норм процесуального та матеріального права ,повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права , справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею , яка зазначена у судовому рішенні, а підстави для скасування чи зміни судового рішення суду 1-ої інстанції відсутні.

Апеляційний суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та для змін чи скасування рішення суду 1-ої інстанції та також про відсутність підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.6, 13, ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139, 242, 292, 308,310, п.1 ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 28 листопада 2022 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.