Справа № 340/4194/22
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/4194/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, майдан Волі, 3)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за №56 від 24.11.2021 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи з 03 січня 1992 року по 23 квітня 1996 року протягом якого ОСОБА_1 працював на посаді електрика в ДУ Устинівський виправний центр до стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.11.2021 р.

Позов мотивовано тим, що він з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р. позивач відбував покарання в ДУ «Устинівський виправний центр №37», в якому був працевлаштований з 03.01.1992 р. на посаді електрика відділу №1, а з 21.02.1993 р. переведений на посаду енергетика відділу та 23.04.1996 р. звільнений згідно постанови, про що зроблено запис в трудовій книжці.

Позивач стверджує, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи. Проте, при досягненні пенсійного віку він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком, оскільки згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 24 роки 7 місяців 4 дні. До страхового стажу не враховано період роботи під час відбування покарання в ДУ «Устинівський виправний центр №37» з 03.01.1992 по 23.04.1996, так як відсутня сплата страхових внесків. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки під час відбування покарання в ДУ «Устинівський виправний центр №37» з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р. стверджує, що він працював і отримував заробітну плату.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивований тим, що позивач 19.11.2021 року звернувся до Головного управління ПФУ у Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, при проведенні правової оцінки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком встановлено, що страховий стаж позивача складає 24 роки 7 місяців 4 дні. До страхового стажу позивача не зараховано періоду роботи під час відбування покарання в ДУ «Устинівський виправний центр №37» з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р., оскільки заявник перебував в місцях відбування покарання, а довідки, які підтверджували сплату страхових внесків за вказаний період, не надавались. Доводячи правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити (52-54).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо призначення пенсії за віком на підставі наявного в нього трудового стажу (а.с.60).

Листом №1100-0304-8/53209 від 14.12.2021 року Головне управління ПФУ в Кіровоградській області повідомило позивача про те, що його заява про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області (а.с.9).

Рішенням від 24.11.2021 р. №56 відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, так як страховий стаж позивача складає 24 роки 7 місяців 4 дні. Також, у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р., оскільки заявник перебував в місцях відбування покарання, інформація про сплату внесків на пенсійне та соціальне страхування відсутня (а.с.10).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам спору, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Як передбачено статтею 10 Закону №1788-ХІІ пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Разом з тим, за нормами статті 26 Закону №1058-IV, у період з ; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Аналогічне визначення поняття "страховий стаж" міститься у статті 1 вказаного Закону, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше.

З вищезазначеного слідує, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з довідки Державної установи «Устинівський виправний центр (№37)» від 17.05.2021 №192 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно утримувався в місцях позбавлення волі з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р. та відбував міру покарання в ДУ «Устинівський виправний центр (№37)» (а.с.23).

Відповідно до частини 6 статті 50 Виправно-трудового кодексу України (в редакції чинній на час відбування позивачем покарання у місцях позбавлення волі) час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Згідно з п. «а» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України особи, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії після звільнення за умови сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.

Таким чином, достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 12 Порядку №637 (в редакції, що діяв станом на 24.04.1996 року) встановлено, що час утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні й на примусовому лікуванні підтверджується довідками органів внутрішніх справ і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури, дізнання та слідства про припинення кримінальної справи чи довідки суду про винесення виправдувального вироку).

Робота в`язнів підтверджується довідкою органів внутрішніх справ і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно положень абзацу п`ятого частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що період страхового стажу до 1 липня 2000 року підтверджується даними, обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.04.2018 по справі №211/3009/17, що враховується судом, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи під час відбування покарання в Державній установі «Устинівський виправний центр (№37)» з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р. була відсутність документальних доказів сплати страхових внесків за вказаний період роботи.

Листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 17.02.2022 р. повідомлено позивача, що інформація про залучення його до оплачуваних робіт в зазначеній установі виконання покарань та державному підприємстві відсутня (а.с.20).

Інших доказів сплати страхових внесків, зокрема, але не виключно, архівних довідок, за спірний період роботи, позивачем до заяви про призначення пенсії не подавалось.

Отже, враховуючи те, що у відповідача були відсутні докази сплати страхових внесків за період роботи позивача під час відбування покарання в ДУ «Устинівський виправний центр (№37)» з 03.01.1992 р. по 23.04.1996 р., підстави для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу були відсутніми, та, як наслідок, відсутні підстави у призначенні йому пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилами статті 139 КАС України, у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова