Справа № 600/2900/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Чернівці Справа № 600/2900/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлене листом від 05 серпня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, у зв`язку із не зарахуванням до спеціального страхового стажу періодів роботи з 03 грудня 2003 року по 11 серпня 2005 року, з 17 квітня 2007 року по 06 березня 2012 року, з 07 березня 2012 року по 28 листопада 2014 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період з 03 грудня 2003 року по 11 серпня 2005 року, з 17 квітня 2007 по 06 березня 2012 року, з 07 березня 2012 року по 28 листопада 2014 року;

- виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Позов обґрунтовано тим, після призначення пенсії позивач набула право на виплату грошової допомоги, як педагогічному працівнику, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV. Однак відповідач листом від 08 лютого 2022 року №2400-1701-8/5604 відмовив у здійсненні виплати вказаної допомоги, посилаючись на те, що страховий стаж в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 19 років 8 місяців 20 днів. Вказану відмову відповідач вважає протиправною, з огляду на те, що при зверненні із заявою про призначення грошової допомоги позивач надав відповідачу довідки про підтвердження стажу, які безпідставно не були взяті відповідачем до уваги. Відтак, на думку позивача, його права на отримання грошової допомоги як педагогічному працівнику було порушено.

Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області пенсійну справу ОСОБА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, перевіркою документів електронної пенсійної справи встановлено, що позивачу з 27 листопада 2021 року призначено пенсію за віком при загальному страховому стажі 42 роки 11 місяців 19 днів. Після перевірки відповідності даних про стаж первинним документам для призначення одноразової грошової допомоги до спеціального стажу зараховані періоди роботи з 23.08.1978 по 17.08.1979, з 15.08.1986 по 01.09.1987, з 01.09.1988 по 01.09.1993, з 02.09.1993 по 01.09.1997,з 02.09.1997 по 03.12.2003, з 12.08.2005 по 16.04.2007, з 01.12.2014 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 15.02.2022. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи начальником міського відділу освіти з 03.12.2003 по 11.08.2005, начальником відділу освіти міської ради з 17.04.2007 по 06.03.2013 та начальником відділу гуманітарної політики з 07.03.2012 по 28.11.2014, оскільки зазначені посади не передбачені Постановою №909. Тому вважає, що в діях Головного управління не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, правових підстав у виплаті грошової допомоги немає.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

З матерів справи вбачається, що позивач 28 січня 2022 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №91 від 04 лютого 2022 року позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги, оскільки відсутній необхідний страховий стаж в закладах та установах держаної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років та станом на день досягнення пенсійного віку заявниця не працює на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1701-8/5604 від 08 лютого 2022 року позивача повідомлено про прийняте пенсійним органом рішення.

22 липня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Чернівецькій області із заявою про призначення грошової допомоги. У зв`язку із не врахуванням до страхового стажу зазначених періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що дають право на отримання грошової допомоги, позивачем до заяви надано підтверджуючі довідки про роботу в Новодністровській гімназії (комунальний заклад) вчителем історії. Просила пенсійний орган повторно переглянути страховий стаж роботи в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, що дають право на отримання грошової допомоги та надати обґрунтовану відповідь у встановлені законодавством терміни.

Листом Головного правління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1705-8/26570 від 05 серпня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про відмову мотивоване тим, що до спеціального стажу не зараховано періоди роботи начальником міського відділу освіти з 03 грудня 2003 по 11 серпня 2005 року, начальником відділу освіту міської ради з 17 квітня 2007 по 06 березня 2012 року та начальником відділу гуманітарної політики з 07 березня 2012 по 28 листопада 2014 року, оскільки зазначені не передбачені Постановою №909. З огляду на це, відсутні підстави для зарахування до спеціального стажу періодів з 03 грудня 2003 по 11 серпня 2005 року та з 17 квітня 2007 року по 28 листопада 2014 року.

Не погоджуючись із відмовою у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закону №1058-IV).

Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, під час призначення пенсії за віком виплачується грошова допомога, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до п. е) ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявного спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 не менше 25 років та після цієї дати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191). Відповідно п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно з п. 5 Порядку грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Відповідно до п. 6 вказаного Порядку, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на день її призначення. Згідно з пунктом 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, що призначена до виплати.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно матеріалів справи та доводів позовної заяви позивачем до заяви від 22 липня 2022 року про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV надано підтверджуючі довідки про роботу в Новодністровській гімназії вчителем історії за сумісництвом.

Так, довідка №1 від 12 січня 2022 року видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працювала в Новодністровській гімназії (комунальний заклад) вчителем історії:

- з 01.09.1997 по 03.12.2003 року;

- з 01.09.2005 по 16.04.2007 року;

- з 03.11.2003 по 31.05.2004 року;

- з 01.09.2004 по 15.06.2005 року;

- з 16.04.2007 по 16.04.2007 року;

- з 31.05.2007 звільнена роботи по сумісництвом;

- з 03.09.2007 по 30.05.2008 року;

- з 02.06.2008 по 09.06.2008 року;

- з 01.09.2008 по 29.05.2009 року;

- з 01.09.2009 по 28.05.2010 року;

- з 01.09.2010 по т31.05.2011 року;

- з 01.09.2011 по 25.05.2012 року;

- з 03.09.2012 по 24.05.2013 року;

- з 02.09.2013 по 30.05.2014 року;

- з 01.09.2014 по 01.12.2014 року.

Також у листі зазначено, що Новодністровська гімназія реорганізована, на базі її приміщень створено Новодністровський ОЗЗСО «Новодністровська гімназія».

Довідка №16 від 08 лютого 2022 року видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працює в Новодністровському ОЗЗСО «Новодністровська гімназія» (комунальний заклад) протягом періодів зазначених у довідці №1 від 12 січня 2022 року та з 01 грудня 2014 року по даний час.

З аналізу вказаних документів, вбачається що на період з 03.11.2003 по 11.08.2005, з 17.04.2007 по 06.03.2012, з 07.03.2012 по 28.11.2014 позивач працювала за сумісництвом вчителем історії. І як слідує зі змісту позову та матеріалів справи, позивач повторно звернулася до відповідача із заявою призначення грошової допомоги саме із врахуванням періодів роботи за сумісництвом, які підтверджуються вказаними довідками та первинними документами, зазначеними у цих довідках.

Втім, зі змісту оскаржуваного рішення, оформленого листом від 05 серпня 2022 року №2400-705-8/26570, вбачається, що пенсійним органом не було надано жодної оцінки вказаним довідкам та документам, про які у них зазначено.

У рішенні відповідача, оформленого листом від 05 серпня 2022 року №2400-705-8/26570, не обґрунтована неможливість зарахування до спеціального стажу позивача саме періодів роботи за сумісництвом, вказаних у довідках №1 від 12.01.2022 року та №16 від 08.02.2022 року.

У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області також не міститься жодних доводів щодо неможливості врахування вказаних довідок та первинних документів, зазначених у цих довідках, при вирішенні поставленого позивачем питання призначення грошової допомоги.

З огляду на викладене, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області необґрунтовано та передчасно відмовило позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV, не здійснивши належної оцінки усіх поданих позивачем документів.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 28 січня 2022 року територіальним органом Пенсійного фонду України відмова у призначенні грошової допомоги прийнята у формі рішення за №91 від 04 лютого 2022 року. Натомість за результатами розгляду повторної заяви позивача про призначення грошової допомоги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішення про відмову у призначенні грошової допомоги прийнято у формі листа від 05 серпня 2022 року №2400-705-8/26570. При цьому у відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецької області не наведено правових підстав оформлення відмови у призначенні грошової допомоги позивачу саме у формі листа, а не рішення. Тобто, відповідачем не доведено, що у спірних відносинах він діяв у передбачений законодавством спосіб.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оформленого листом від 05 серпня 2022 року №2400-705-8/26570, то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування названого рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, період з 03 грудня 2003 року по 11 серпня 2005 року, з 17 квітня 2007 по 06 березня 2012 року, з 07 березня 2012 року по 28 листопада 2014 року, та про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, то такі наразі є передчасними й задоволенню не підлягають, адже пенсійним органом при розгляді заяви позивача від 22 липня 2022 року про виплату грошової допомоги та доданих до неї документів не було надано жодної оцінки довідкам №1 від 12.01.2022 року та №16 від 08.02.2022 року й документам, про які зазначено в цих довідках.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

В контексті даних відносин суд зазначає, що розрахунок страхового стажу роботи, який дає право на виплату спірної грошової допомоги, відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, і суд, вирішуючи цей спір, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження, при тому, що пенсійним органом не було надано належної оцінки усім поданим позивачем документам.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і передчасність прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішення, оформленого листом про відмову у виплаті позивачу грошової допомоги від 05 серпня 2022 року №2400-705-8/26570, належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування вказаного рішення, і зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги від 22 липня 2022 року.

Стосовно ефективності такого способу захисту варто зазначити, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд і зазначати будь-яку підставу для відмови.

Втім, наведених обставин не встановлено, а оцінка судом правомірності оскаржуваного рішення, оформленого листом від 05 серпня 2022 року №2400-705-8/26570, надавалася виходячи з його змісту.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача є безпідставними та такими, що не свідчать про обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 496,20 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлене листом від 05 серпня 2022 №2400-705-8/26570, про відмову у виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги від 22 липня 2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23 листопада 2022 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк