Справа № 640/39210/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Справа № 640/39210/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень

Департаменту державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення і

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відповідач) про:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича від 22.12.32021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №826/9250/16, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 09.12.2021.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач стверджував, що Відповідач протиправно повернув йому виконавчий лист без виконання через відсутність у ньому ідентифікаційного коду боржника - Кабінету Міністрів України.

Водночас Позивач зазначив, що Кабінет Міністрів України є колегіальним органом та не має ідентифікаційного коду, що є загальновідомим фактом, убачається з відповідних нормативно-правових актів та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому листі, поданому Позивачем державному виконавцю, ідентифікаційного коду Кабінету Міністрів України, не є достатньою правовою підставою для повернення такого виконавчого документа.

При цьому суд звернув увагу на те, що Позивач звертався до суду, який видав такий виконавчий лист, із заявою про виправлення відповідної помилки, але ухвалою суду йому було відмовлено.

Також суд урахував практику Верховного Суду у справах №№ 639/2561/18-ц, 804/8020/16, в яких ВС зазначив, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника, не є підставою для повернення виконавчого документу та/або для відмови від його виконання.

3. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, зазначаючи, що у виконавчому документі, поданому Позивачем на виконання, не було вказано ідентифікаційного коду боржника, що на переконання Апелянта, є достатньою правовою підставою для його повернення як такого, що не відповідає вимогам законодавства.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022 та від 03.11.2022 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6.Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019 у справі 826/9250/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 :

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.06.2016 № 399-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів з 02.06.2016;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів з 02.06.2016.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 скасовано зазначене судове рішення та відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2020 вказану постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2019 залишено в силі.

09.12.2021 Окружним адміністративним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа № 826/9250/16.

13.12.2021 представник Позивача звернувся до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі дубліката виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2021 № 826/9250/16.

За наслідком розгляду такої заяви Відповідачем складено повідомлення від 22.12.2021 № 67978339/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання через відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника.

9. Позивач, вважаючи такі дії державного виконавця протиправними, звернулася до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII регламентовано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Отже, законодавством регламентовано вимога до виконавчого документа, зокрема щодо його змісту. Однією з таких вимог є ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника.

Водночас законодавець прямо передбачив, що ідентифікаційний код, зокрема боржника, зазначається в разі його наявності.

12. Перевіряючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що у дублікаті спірного виконавчого листа судом дійсно не було вказано ідентифікаційний код боржника - КМУ.

Втім, як убачається з матеріалів справи, Позивач звертався до суду із заявою про виправлення відповідної помилки, але ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2022 у справі № 826/9250/16 у задоволенні такої заяви було відмовлено та встановлено, що виходячи з положень Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є колегіальним органом без статусу юридичної особи та, відповідно, не має ідентифікаційного коду в ЄДР, що є загальновідомим.

13. За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності повернення Відповідачем поданого Позивачем виконавчого листа з підстав відсутності в ньому ідентифікаційного коду боржника - КМУ.

14. Доводи Апелянта про те, що відсутність у виконавчому документі, поданому Позивачем на виконання, ідентифікаційного коду боржника є достатньою правовою підставою для його повернення як такого, що не відповідає вимогам законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє з підстав, наведених вище.

15. Водночас, аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини рішення у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок і саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява №40450/04), пункти 51, 54).

16. Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

17. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

18. Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі та приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

19. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

20. Таким чином, апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року - без змін.

21. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 22 листопада 2022 р.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова