Справа № 760/26332/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/549/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві Голованьова Сергія Володимировича /далі - інспектор поліції Голованьов С.В./ (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

29.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов вказаний адміністративний позов, датований 24.09.2021, за підписом представника позивача - адвоката Соколовського В.Л. (діє на підставі ордеру), в якому позивач просить суд:

- поновити строки пропущені з поважних причин, які не залежали від волі скаржника;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень, а саме інспектора поліції Голованьова С.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

- скасувати постанову серії ЕАО № 4005765 від 01.04.2021, винесену інспектором поліції Голованьовим С.В. по справі про адміністративне правопорушення від 14.08.2021 та накладення на ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3 400,00 грн, а справу закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.10.2021 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 14.08.2021 о 14 год 80 хв. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором 4 батальйону 5 рота Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенантом поліції Голованьовим Сергієм Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4635007 від 14.08. за нібито порушення вимог ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначається, що згідно з текстом такої постанови «...14.08.2021 о 14:01 в с. Семиполки, шосе Київське, 193-А,водій керуючи тз у населеному пункті рухався зі швидкістю 104 км/год., чим перевищив встановлене обмеження руху на 54 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам ТС 008345, при цьому не мав права керувати, таким чином порушив п. 2.1.аПДР - керування тз особою, яка не має права керувати таким тз». Винесеною постановою на позивача за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень.

Позивач вважає, постанову серії ЕАО № 4635007 від 14.08.2021 необгрунтованою, незаконною такою що не відповідає нормам КУпАП за відсутності події правопорушення, докази вчинення правопорушення відсутні та винесеною з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень, виходячи з наступних причин та підстав.

Зауважується, що 14.08.2021 приблизно о 14 годині 00 хв. водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «BMW» модель ХЗ номерний знак НОМЕР_2 , рухалася у межах населеного пункту с. Семиполки Броварського району Київської області. Проїжджаючи біля будинку № 193А по вул. Київське шосе, в с. Семиполки була зупинена екіпажем патрульної поліції, до складу якого входив інспектор 5 роти 4 батальйону УПП у м. Києві лейтенант поліції Голованьов Сергій Володимирович.

При цьому, позивач зазначає, що причиною зупинки, як було вказано працівником поліції, стало ймовірне перевищення дозволеної швидкості руху в населеному пункті. Водій ОСОБА_1 будучи впевненою у дотриманні швидкісного режиму не погодилася з порушенням вказаним працівниками поліції. Крім того, звернула увагу працівників поліції на порушення порядку використання спеціального приладу Трукам, який перебував у руках поліцейського, та не був встановлений стаціонарно.

В подальшому, працівник поліції наказав водієві пред`явити документи про право на керування транспортним засобом. На вимогу працівника поліції, ОСОБА_1 пред`явила свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс та посвідчення водія № НОМЕР_3 видане 24.04.2020.

В позові наголошується, що посвідчення пред`явлене позивачем є офіційним документом виданим на території США (що пов`язана з тимчасовим проживанням водія в даній країні), яке відповідає міжнародному зразку встановленому Конвенцією про дорожній рух від 08.11.1968 року та яка ратифікована Україною із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-УІІІ від 25.04.74.

На зауваження працівників поліції, що пред`явлене посвідчення водія не дає право ОСОБА_1 на керування транспортним засобом, остання повідомила, що має посвідчення водія видане уповноваженими органами на території України, яке видане на її попереднє прізвище ОСОБА_2 . Також позивач уточнила, що не позбавлялася права керування транспортними засобами та посвідчення водія у неї не вилучалося.

Позивач звертає увагу на те, що перебуваючи на місці зупинки працівники поліції перевірили факт видачи посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 та підтвердили його.

Будь-які заперечення, ОСОБА_1 щодо того, що вона не є особою, яка не має права керування таким транспортним засобом працівниками поліції проігнорувалися, що стало підставою для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Разом з тим, позивач вказує, що під час оформлення постанови на мобільний телефон позивача було направлено фотокопію свідоцтва про зміну імені (свідоцтво серії НОМЕР_4 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 11.04.2014), що підтверджувало, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією особою. Однак, працівниками поліції, такі доповнення до уваги взято не було.

Позивачка зауважує, що відповідно до п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» установлено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Зазначає, що згідно з відповіддю Головного сервісного центру МВС України № 31/1405аз від 13.09.2021, в Єдиному державному реєстрі МВС міститься інформація про видачу посвідчення водія серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на право керування транспортним засобом категорії В, В1 з датою видачі 08.11.2011. Інформація щодо органу видачі та вилучення вищевказаного посвідчення водія в ЄДР МВС відсутня. Водночас зазначено, що станом на 08.09.2021 в Реєстрі адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху відсутня інформація про відповідні адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 .

Додатково позивачка звертає увагу на невірно вказані в постанові ЕАО № 4635007 від 14.08.2021 анкетні дані особи, що ймовірно вчинила порушення Правил дорожнього руху, а саме про порушення водієм ОСОБА_1 , яка не має жодного відношення до особи ОСОБА_1 .

Також, окремо наголошено на порушенні відповідачем, на думку позивача, порядку використання лазерного вимірювача ТruCаm під час фіксації ймовірного порушення ПДР Позивачем.

Так, зауважено, що відповідач перед зупинкою керованого позивачем транспортним засобом утримував лазерний вимірювач ТruCаm в руках, а не на стаціонарному нерухомому об`єкту, що є порушенням порядку його використання, та тягне за собою визнання невірними результатів таких замірів.

Позивачка підсумовує, що під час винесення постанови не дотримано вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи; не надано на ознайомлення жодного доказу, що нібито підтверджували б скоєння адміністративного правопорушення.

Вказує, що при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях ОСОБА_1 є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Щодо правової позиції відповідача

11.07.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 06.07.2022, за підписом представника Департаменту - Габро Р.О. (діє на підставі довіреності), в якому Департамент просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Департамент вважає, що викладені в позовній заяві твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Так, у відзиві вказується, що під час несення служби 14.08.2021 екіпажем "Рубін" за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 (серійний номер ТС008345) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, о 14 год 01 хв. за адресою: с. Семиполки, Шосе Київське, 193-А км. водій транспортного засобу «BMW», з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 104 км/год при дозволених 50 км/год. чим перевищив встановлене обмеження руху на 54 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Зазначається, що після цього було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, ким виявилася ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. (а) правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) керування ТЗ особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. За що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП. Внаслідок чого відповідачем винесена вище вказана постанова, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в сумі 3 400,00 грн

Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 відповідач звертає увагу на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, відповідач вказує, що впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Зауважує на тому, що використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Також, вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Крім того, відповідач вказує, що чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Підсумовуючи відповідач зазначає, що оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне:

14.08.2021 інспектором поліції Голованьовим С.В. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4635007 (а.с. 21) за змістом якої, 14.08.2021 о 14 год 01 хв в с. Семиполки, Київське Шосе, 193 А, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом BMW ХЗ, номерний знак НОМЕР_2 , у населеному пункті рухався зі швидкістю 104 км/год, при дозволених 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження руху на 54 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам ТС 008345, при цьому, не мав права керування таким, чим порушив п. 2.1.а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на позивачку накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Графа 7 оскарженої постанови «до постанови додаються» - не заповнена.

В матеріалах справи наявні копії:

- паспорта громадянина серії ТТ211739 України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15);

- свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 11.04.201 (а.с. 16) за змістом якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.04.2014 змінила прізвище та власне ім`я, після державної реєстрації зміни імені має наступні прізвище, власне ім`я та по батькові: ОСОБА_1 ;

- посвідчення водія серії НОМЕР_5 від 08.11.2011 на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 17);

- посвідчення водія, видані в Каліфорнії від 04.24.2020 (а.с. 18).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, оскаржена постанова не містить жодних відміток про наявність на момент її винесення доказів на підтвердження вчинення відповідного правопорушення (графа 7 не заповнена).

Не подано доказів на підтвердження вчинення правопорушення до суду також і в порядку надання відзиву.

Натомість дослідженими судом матеріалами справи встановлено наявність у позивачки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з тим, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, працівник поліції у своїй діяльності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови.

При цьому суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного інспектор патрульної поліції Гордієнко Д.О. є неналежним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Крім того, зважаючи на те, що положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України передбачений вичерпний перелік рішень місцевого загального суду як адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який не підлягає розширеному тлумаченню, позов в частині визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови, - задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КУпАП). Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст.. 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 2301/243/17.

На підставі наведеного, суд відмовляє в задоволені вимог позивача в частині закриття справи щодо позивача про вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Висновок суду

Скасувати постанову серії ЕАО № 4635007 від 14.08.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії складену інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Голованьовим Сергієм Володимировичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн, сплачений позивачем за подання позову у даній справі (а.с. 36).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві Голованьова Сергія Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4635007 від 14.08.2021, винесену інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Голованьовим Сергієм Володимировичем, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич