Справа № 275/912/21
Суддя: Данилюк О. С.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/912/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі с/з Марієвській Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Брусилів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2021 року інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Носальським В.І. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4914150, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 17 жовтня 2021 року позивач керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, при цьому виконав зміну напрямку руху та поворот праворуч на перехресті, не пред`явив реєстраційні документи на транспортний засіб та обов`язковий страховий поліс цивільної відповідальності, чим порушив вимоги п. 9.8. ПДР України.

Позивач не визнає своєї провини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та вважає винесену постанову протиправною, оскільки він керував транспортним засобом до і під час зупинки інспектором поліції з увімкненим світлом ближніх фар, не здійснював повороту праворуч на перехресті, що у будь-якому випадку не заборонено правилами дорожнього руху, та надав реєстраційні документи для перевірки інспектору. Також вважає, що поліцейський має право вимагати пред`явлення страхового полісу лише при оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди та при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху. При цьому в даному випадку він не був учасником ДТП, не вчиняв жодних порушень ПДР України, а з відеозапису, який було надано для огляду працівником поліції, взагалі неможливо встановити, який автомобіль на ньому зафіксовано, так як жодних ідентифікуючих ознак автомобіля чи номерних знаків на ньому не видно. Таким чином, позивач вважає, що відсутні будь-які докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого їм рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксовано лише в оскаржуваній постанові та не підтверджується жодним належним доказом.

Крім того, позивач зазначив, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення без надання йому можливості скористатись правовою допомогою. Також вважає, що оскільки він при розгляді вказаної справи оспорював допущене порушення, відповідач повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, чого зроблено не було. З цих підстав ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4914150 від 17 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2021 року судом замінено відповідача Головне Управління Національної поліції України в Житомирській області на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України.

Представницею відповідача УПП у Житомирській області ДПП Яременко Т.С. до суду було надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представниця просила відмовити у задоволенні позовних вимог останнього. Зазначила, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме порушив правила користування зовнішніми освітлювальними приладами, а саме п. 9.8. ПДР України, згідно з яким під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути увімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар, що зафіксовано у відео файлі, доданому до відзиву. Також позивач порушив п. 9.9 б) ПДР України, не увімкнувши аварійну сигналізацію у разі зупинки на вимогу поліцейського, а також відмовився пред`являти поліцейському реєстраційні документі та чинний страховий поліс, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що також зафіксовано на доданому до відзиву відеозаписі з нагрудної камери поліцейського. Вказаним відеозаписом також підтверджується роз`яснення позивачу при винесенні оскаржуваної постанови його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та надання можливості надати пояснення. При цьому, на думку представника відповідача, законом не передбачено складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення у випадку незгоди з його вчиненням, не передбачено надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, в тому числі й щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови, оскільки можливість реалізації порушником своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку. Представник відповідача вважає, що інспектором поліції при винесенні оскаржуваної постанови було дотримано вимоги КУпАП, тому будь-які правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відсутні та її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Позивачем ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив, за змістом якої позивач зазначив, що водії не можуть бути піддані відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за не ввімкнення за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денних ходових вогнів або ближнього світла фар, оскільки денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади, які згідно ПДР України є попереджувальними сигналами, користування якими регулюється розділом 9 ПДР України, а вимоги щодо користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюються розділом 19 ПДР України, тобто дії водіїв підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, відповідно до змісту якої інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження. Крім того вказав, що при зупинці поліцейський не вказав жодної з підстав для зупинки, передбачених ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», тобто йому не зрозуміло, яка насправді була причина зупинки. Також зазначив, що ч. 2 ст. 122 КУпАП не передбачає відповідальності за порушення правил користування попереджувальними сигналами, в даному випадку ввімкнення аварійної світлової сигналізації, при зупинці транспортного засобу на вимогу поліцейського. Крім того, позивач вказав, що відповідачем не було здійснено безперервне фіксування розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього, що є порушенням ч. 4 ст. 229 КАСУ. Вважає, що жодних правил дорожнього руху 17.10.2021р. не порушував, а тому винесення інспектором поліції щодо нього оскаржуваної постанови є незаконним. Тому просив його позов задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Суд, вивчивши подані письмові доводи позивача та представника відповідача, викладені у позовній заяві, відзиві на позовні заяву та відповіді на відзив, дослідивши подані сторонами письмові та електронні докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 17 жовтня 2021 року інспектор роти № 3 батальйону № 1 УПП у Житомирській області ДПП лейтенант поліції Носальський В.І. виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4914150, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Зі змісту даної постанови вбачається, що 17 жовтня 2021 року о 10 годині на 160 км траси М 07 Київ Ковель - Яготин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мерседес Бенц 220 CDI, р/н НОМЕР_1 , без увімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, при цьому виконав зміну напрямку руху та поворот праворуч на перехресті, а також не пред`явив для перевірки реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс ОСЦВВНТЗ, чим порушив п. 9.8. ПДР України ( з 01 жовтня до 01 травня на ТЗ поза населеним пунктом повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч. 1-3, 5-6, 8, 10, 11 ст. 121, ст.ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2 ст. 121-3, ч. 1-3, 5, 6 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст.ст. 124-1, 125, ч. 1,2 ,4 ст. 126 тощо). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до оскаржуваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП через порушення п. 9.8 ПДР України.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 9 ПДР України визначає правила користування попереджувальними сигналами.

Пунктом 19 ПДР України передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.

При цьому згідно з ПДР України попереджувальні сигнали повинні вмикатися для попередження про початок або зміну руху транспортного засобу, в той час як зовнішні світлові прилади повинні бути увімкнені під час руху або зупинки транспортного засобу.

З урахуванням наведеного суд вважає, що ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за два окремих склади правопорушення:

1) порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами;

2) порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно з п. 19.1 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, на всіх механічних транспортних засобах повинні бути ввімкнені - фари ближнього (дальнього) світла.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом.

Визначення денних ходових вогнів наведено у пункті 1.10 ПДР, а саме: денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Абз. 2 п. 9.8 ПДР України визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

З урахуванням вищенаведеного, на думку суду, абзац 2 п. 9.8 ПДР України встановлено правило користування зовнішніми світловими приладами.

Отже, невиконання обов`язку увімкнення денних ходових вогнів або ближнього світла фар поза населеними пунктами є порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами..

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Так, на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем було надано лише відеозапис, що міститься у відео файлі № (а.с. 65).

Разом з тим, зі вказаного відеозапису у зв`язку з його низькою якістю неможливо встановити, водій якого саме автомобіля вчиняє правопорушення, про яке йдеться в оскаржуваній постанові, та чи є взагалі на вказаному відеозаписі автомобіль під керуванням позивача.

Інших доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови відповідач суду не надав.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі « Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988р. зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення, і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

При цьому правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вказане, та беручи до уваги, що відповідачем не надано достатніх доказів на спростування заявлених позовних вимог, ним в порушення ст. 77 КАС України не доведено правомірність свого рішення. Сам факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено.

За таких обставин постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4914150 від 17.10.2021 року, винесена інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП у Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Носальським В.І., згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП., у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги інші порушення, які описані в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, то як не пред`явлення для перевірки реєстраційних документів на транспортний засіб та полісу ОСЦВВНТЗ, оскільки такі дії підпадають під ознаки ст. 126 КУпАП, втім, інспектором поліції в оскаржуваній постанові посилань на порушення зазначеної статті КУпАП позивачем не міститься, як і посилань на застосування ст. 36 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, а зазначається лише про порушення позивачем п. 9.8. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, і саме в цій частині оскаржувана постанова була перевірена судом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 з приводу закриття провадження у вказаній справі про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) (п. 2) або закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3).

Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 01.03.2021 р. у справі № 490/843/15-а зазначив, що системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду касаційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу, або ж суду у передбачених в статті 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 6 вказаної статті цього Закону.

З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 122, 245, 251, 280 КУпАП та керуючись ст. ст. ст. ст. 2, 9, 77, 78, 241-246, 257-262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування, - задовольнити частково.

Постанову серії ЕАО № 4914150 від 17 жовтня 2021р., винесену інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП у Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Носальським В.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, - скасувати.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ О.С. Данилюк