Справа № 360/6857/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

25 листопада 2022 року Справа № 360/6857/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати суми рівноцінної та повної компенсації втрат доходів з податку на доходи фізичних осіб в сумі 13 386,42 грн і зайво утриманого військового збору в сумі 1153,04 грн;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 завдані збитки в сумі 14 989,46 грн;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити компенсацію за втрату частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням у справі № 360/3586/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення додатково за 10 повних календарних років служби в розмірі 76869,00 грн.

Саме зазанчену суму в повному обсязі, на думку позивача, відповідач повинен був виплатити у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Так, судом у справі № 360/3586/20 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Тому, на думку позивача, відповідач діяв протиправно, в порушення вимог пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, утримавши податок на доходи фізичних осіб з суми виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги та одночасно не спрямувавши суму утриманого податку на виплату йому рівноцінної та повної компенсації втрат доходів, чим завдав збитків на суму: 76869,00 грн*18,0 % = 13 386,42 грн.

Також, діючи протиправно, в порушення вимог підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, відповідач вирахував із суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби суму військового збору, завдавши позивачу збитків на суму: 76869,00 грн. * 1,5% = 1153,04 грн.

Просить суд поновити його порушені права.

Ухвалою суду від 12.11.2021 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 10.12.2021 продовжено ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для подання відзиву на позовну заяву на п`ять календарних днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвалою суду від 12.01.2022 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26.09.2022 вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 360/6857/21 здійснювати на підставі її матеріалів в електронній формі.

14.12.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач зазначив, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 360/3586/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнута одноразова грошова допомога у зв`язку зі звільненням з військової служби. На виконання рішення суду позивачу була перерахована сума одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби на персональний рахунок в повному обсязі з утриманням обов`язкових платежів.

Не погодившись з розміром виплаченої позивачу суми одноразової допомоги і вважаючи рішення суду у справі № 360/3586/20 повністю невиконаним, ОСОБА_1 оскаржив постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження з виконання вказаного рішення до суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 360/4498/21 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2021 рішення суду першої інстанції у справі № 360/4498/21 залишено без змін.

Апеляційний суд в постанові від 19.11.2021 у справі № 360/4498/21 зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні, нарахована відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", має компенсаторний характер та не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, основні та додаткові види якого визначені постановою Кабінету Міністрів України No704 від 30.08.2017, яка набрала чинності 01.03.2018. Тому на неї не розповсюджуються вимоги п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо звільнення від сплати військового збору. Питання ж нарахування компенсації втрат доходів позивача у зв`язку з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів виходить за межі предмету спору у справі № 360/4498/21, отже не стосується виконання рішення у справі № 360/3586/20, на думку суду апеляційної інстанції.

Тому зазначена постанова суду апеляційної інстанції має преюдиційний характер при вирішенні цієї справи, на думку відповідача, і доводить правомірність його дій щодо виплати суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивача на виконання рішення суду з утриманням обов`язкових платежів. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21.01.2021 позивач до суду надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної' безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення і національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Право же позивача на отримання компенсації втрат доходів у зв`язку з утриманням податку на доходи фізичних осіб з будь-яких виплат військовослужбовцям прямо передбачено пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України.

Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен був нарахувати і сплатити індексацію на суму заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги як складової його грошового забезпечення, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Отже, спірними питаннями для сторін є в тому числі правовий статус виплати одноразової грошової допомоги при звільненні як доходу військовослужбовця, чи є така виплата видом грошового забезпечення позивача, від чого і залежить наявність правових підстав для відрахування військового збору, а також підстави для нарахування та виплати компенсації за несвоєчасність її виплати. Складність розгляду цієї справи полягає в тому, що обидві сторони посилаються на преюдицію, вважаючи що правовий статус цієї виплати вже було встановлено у рішеннях судів у справах № 360/3586/20 та № 360/4498/21, що набрали законної сили.

Частинами 1-2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до вимог частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами частин 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

З урахуванням вказаних положень законодавства суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до вимог статті 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Антрацитівським МВ УДМС України в Луганській області 27.11.2013, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера та посвідченням серії НОМЕР_3 від 15.01.2021.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертизою комісією серія НОМЕР_4 від 21.10.2021 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з 01.11.2021.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 360/3586/20, яке набрало законної сили 05.04.2021, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення додатково за 10 повних календарних років служби в розмірі 76869,00 грн (сімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн 00 коп.).

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 липня 2020 року по 11 лютого 2021 року в сумі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням суду у справі № 360/3586/20 встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) є учасником бойових дій та з 03 травня 2019 року по 10 липня 2020 року на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу проходив військову службу в НОМЕР_5 окремій механізованій бригаді оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_6 Сухопутних військ Збройних сил України на посаді заступника командира медичної роти з морально-психологічного забезпечення (з 03 травня 2019 року по 08 серпня 2019 року) та ІНФОРМАЦІЯ_7 на посаді заступника начальника відділу соціального забезпечення (з 08 серпня 2019 року по 10 липня 2020 року), про що свідчать посвідчення серії НОМЕР_6 , видане 25 березня 2020 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_7 , контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 03 травня 2019 року, витяг із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 12 вересня 2019 року № 233, військовий квиток від 29 жовтня 1992 року серії НОМЕР_8 та послужний список і витяг із послужного списку.

ОСОБА_1 заступника начальника відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнено у відставку за підпунктом б пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час), що підтверджено витягом із наказу командувача військ оперативного командування (по особовому складу) від 06 липня 2020 року № 189. У наказі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 10 липня 2020 року № 129 зазначено, що вислуга років у Збройних Силах України станом на 10 липня 2020 року становить: календарна - 08 років 02 місяці 19 днів, пільгова - 01 рік 05 місяців 18 днів, загальна 09 років 08 місяців 07 днів. Наказано виплатити позивачу відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 1 (один) календарний рік в розмірі: 7686 (сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 90 коп.

Проаналізувавши відомості трудової книжки позивача, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо розміру належної позивачу при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги, суд встановив, що позивачу при звільненні неправильно обчислено строк календарної служби, оскільки в порушення вимог абзаців третього, дванадцятого пункту 1 Постанови № 393 до календарної служби не зараховано період роботи в державному органі - Державній податковій інспекції по м. Антрацит з 05 липня 1993 року по 09 січня 1996 року, з якого позивач перейшов на службу в органи внутрішніх справ - Антрацитівський районний відділ Управління міністерства внутрішніх справ, та період служби в органах внутрішніх справ України з 09 січня 1996 року по 04 вересня 1996 року. Отже судом встановлено, що згідно з пунктами 1, 2 Постанови № 393 календарна вислуга позивача складає 11 років 4 місяці 21 день.

Тому суд дійшов висновку, що при звільненні позивачу не була в повному обсязі виплачена одноразова грошова допомога при звільненні відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки фактично було її виплачено лише за 1 (один) календарний рік служби позивача в розмірі 7686 (сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 90 коп, тому суд зобов`язав відповідача нарахувати та доплатити позивачу суму за 10 повних календарних років служби в розмірі 76869,00 грн (сімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн 00 коп.).

У зв`язку з тим що виплата цієї суми мала бути здійснена ще при звільненні позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування вимог статті 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням висновків Верховного Суду в аналогічних справах, та компенсаційного характеру виплат, передбачених цією нормою, суд присудив сплату цієї суми в зменшеному розмірі 3000 гривень.

Дійсно в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 360/3586/20 визначено, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, передбачена вимогами абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, входить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Також суд вважав, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, оскільки сума одноразової грошової допомоги при звільненні є складовою грошового забезпечення позивача (його заробітної плати).

Позивач не погодився з сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженого судом в цій справі, та оскаржив рішення суду першої інстанції в цій частині.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 360/3586/20 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 360/3586/20 змінено в абзаці четвертому резолютивної частини замість слів: «3000 грн.» вказано: «75611,99 грн.». В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 360/3586/20 залишено без змін.

Здійснюючи перегляд справи № 360/3586/20 в межах апеляційного оскарження, Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 05.04.2021 зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби належить до складу всіх належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, яка аналізуючи зміст ч.2 ст.233 КЗпП України (щодо строків звернення до суду з вимогами про стягнення всіх належних працівникові при звільненні сум) визначила, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, зазначені висновки судів в межах предмета розгляду справи № 360/3586/20 стосувалися лише тих питань, які фактично ними розглядалися, а саме: чи входить до складу належних звільненому працівникові сум (у розумінні статті 116, 117, 233 КЗпП України) виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, передбачена вимогами абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, чи слід сплачувати судовий збір при зверненні до суду з вимогами, що передбачені ч.2 ст.233 КЗпП України, чи застосовується до таких вимог строк позовної давності.

Оскільки факт належності одноразової грошової допомоги при звільненні до складових (видів) грошового забезпечення військовослужбовців не був визначальним при вирішенні питання наявності в позивача права на виплату присуджених сум та не впливав на їх розмір, в суду були відсутні підстави для встановлення таких обставин і суд не здійснював аналіз норм чинного законодавства щодо наявності таких обставин.

Отже відсутні підстави для застосування преюдиції відносно обставин, які не були встановлені судом у справі № 360/3586/20, а саме, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

В той же час, в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 360/4498/21, з висновками якого повністю погодився Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 19.11.2021, встановлені оставини, що мають значення для розгляду цієї справи по суті.

Судами у справі № 360/4498/21 встановлено, що на виконання зазначеного рішення суду від 11.02.2021 у справі № 360/3586/20 позивач 23 квітня 2021 року отримав виконавчий лист.

07.05.2021 державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65344383. Копії постанови направлені боржнику для виконання, стягувану для відома. У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 360/3586/20 виправлено описку у виконавчому листі в частині зазначення назви боржника.

Листом від 30.06.2021 № ВФЗ-821 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив щодо виконання рішення суду по справі № 360/3586/20 від 11.02.2021, а саме, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі № 360/3586/20 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення додатково за 10 повних календарних років служби в розмірі 76 869 (Сімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 00 коп. виконано в повному обсязі.

Зазначена сума за вирахування податків зарахована на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 11 червня 2021 року. До листа додано копію витягу з банківського реєстру від 11.06.2021.

Згідно з наданою відомостю на користь ОСОБА_1 перераховано 96185,22 грн.

З листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.10.2021 № ВФЗ-1260 вбачається, що ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 76 869,00 грн, з якої відраховано податок на доходи фізичної особи (18%) та військовий збір (1,5%).

На підставі аналізу норм чинного законодавства судами у справі № 360/4498/21 визнано правомірним утримання зазначених сум податку на доходи фізичної особи (18%) та військового збору (1,5%) із суми одноразової грошової допомоги в розмірі 76 869,00 грн, що стало підставою для висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_8 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 360/3586/20 виконано повністю в частині виплати ОСОБА_1 присудженої суми одноразової грошової допомоги.

Так судами встановлено, що станом на дату звільнення позивача була чинною норма підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України якою визначено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців...та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Одноразова грошова допомога, нарахована позивачу відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Види грошового забезпечення на момент звільнення позивача визначалися постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зокрема, постановою №704 установлено такі додаткові види грошового забезпечення:

- надбавка за особливості проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, порядок та умови виплати якої визначається керівниками державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою (абзац четвертий підпункту 1 пункту 5 постанови № 704);

- надбавка за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (пункт 6 постанови № 704).

Тому, суди встановили, що одноразова грошова допомога, нарахована відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця, на яке розповсюджується застосування п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України щодо звільнення від сплати військового збору.

Отже відповідач правомірно утримав суму військового збору з позивача в розмірі 1,5% від присудженої суми, а саме: 1153,04 грн = 76869,00 грн х 1,5%.

Щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб суди в межах розгляду справи № 360/4498/21 встановили такі обставини.

Порядок нарахування податку на доходи фізичних осіб врегульовано розділом IV Податок на доходи фізичних осіб Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до п. 161.1 ст. 161 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Статтею 165 ПК України визначено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до п.п.165.1.1 п. 165.1 ст. 165 ПК України винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні має компенсаційний характер та за своєю суттю є фінансовою допомогою.

Аналіз вказаних норм та обставин, дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога, нарахована відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, підлягає обов`язковому включенню до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд апеляційної інстанції в своїй постанові у справі № 360/4498/21 наголошує, що відсутність у судовому рішення вказівки на обов`язкове відрахування обов`язкових податків та зборів, не звільняє боржника, у разі виплати на користь стягувача доходів, які підлягають обов`язковому включенню до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, від нарахування та сплати за стягувача обов`язкових податків та зборів.

Згідно з п.1 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (надалі Порядок №44), цей порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до п.2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п.п.3-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Тому, відповідач, утримавши при сплаті коштів за рішенням суду у справі № 360/3586/20 податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18% присудженої суми одноразової допомоги, повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію на таку ж суму, а саме: а саме: в сумі 13 386,42 грн = 76869,00 грн х 18%.

Як свідчить зміст зазначених положень п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України та Порядку №44 виплата компенсації за утриманий військовий збір не передбачена.

Суд зауважує, що при вирішенні справи № 360/4498/21 судами не вирішувалися питання щодо наявності підстав для виплати компенсації позивачу з утриманих податків, оскільки ці питання були поза межами предмету розгляду цієї справи, про що прямо в цих рішеннях зазначено. Для здійснення висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій справі суду достатньо було встановити ті обставини, що рішення суду відповідач виконав повністю, нарахувавши позивачу суму одноразової допомоги з утриманням обов`язкових платежів та зборів.

Тому, вирішуючи справу, що розглядається, суд не бере до уваги, висновків судів, що викладені в рішенні та постанові у справі № 360/4498/21, щодо інших питань, які були поза межами предмету розгляду цієї справи.

Отже позовні вимоги слід задовольнити частково, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати суми рівноцінної та повної компенсації втрат доходів з податку на доходи фізичних осіб в сумі 13 386,42 грн та стягнути цю суму з відповідача на користь позивача. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

При цьому суд зауважує, що нарахування та виплата доходу позивачу у вигляді суми компенсації втрат доходів з утриманого податку на доходи фізичних осіб з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, що здійснена на виконання рішення суду, є одноразовою виплатою, тому відповідно до вимог частини другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року, а також вимог частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» 3 липня 1991 року № 1282-XII компенсація та індексація на таку суму не нараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 суми рівноцінної та повної компенсації втрат доходів з утриманого податку на доходи фізичних осіб в сумі 13 386,42 грн, що не сплачена йому під час виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні на виконання рішення суду.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму рівноцінної та повної компенсації втрат доходів з утриманого податку на доходи фізичних осіб в сумі 13 386,42 грн, що не сплачена йому під час виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні на виконання рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Шембелян