Справа № 640/26442/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2022 року, суддя Клочкова Н.В., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 13.10.2020;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 13.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що у зв`язку з тим, що на підприємстві є власні та орендовані транспортні засоби та спеціальна техніка, яка потребує паливо-мастильних матеріалів, необхідних для її роботи та здійснення господарської діяльності, позивачем 08.07.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004» було отримано дизельне пальне в кількості 130152 літрів на загальну суму 2 106 000, 02 грн з ПДВ та в повному обсязі передано на відповідальне зберігання згідно договору №Х05-25 від 25.05.2020 та акта приймання-передачі від 09.07.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «ТВК Діо пласт Україна».

Жодних операцій оптового продажу пального позивач не здійснював, а тому у підприємства не виникало обов`язку отримувати ліцензію. Бензовоз заправив автотранспорт підприємства та без вивантаження палива на території підприємства транспортував транспортні залишки до місяця зберігання, а потім з місця зберігання підприємство позаправлялось за потребою, про що є відповідні документи, які, на переконаннч позивача, контролюючий орган безпідставно не бере до уваги.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" зазначено, що ним було подано повідомлення за Формою від 04.09.2020 відносно власних та орендованих транспортних засобів та спеціальної техніки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що в ході проведення перевірки було встановлено факт реалізації дизельного пального без наявності ліцензії на право оптової торгівлі пальним, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» було отримано дизельне паливо від товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004» та в повному обсязі передано паливо на відповідальне зберігання згідно з договором №Х05-25 від 25.05.2020, чим порушено статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Також відповідачем зазначено, що товариством з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» не подано до органу ДПС повідомлення за формою №20-ОПП про зареєстровані об`єкти оподаткування, місця торгівлі або об`єкти, що підлягають оподаткуванню, а саме, на запит перевіряючих органів надано перелік власних та орендованих основних засобів в кількості 30 одиниць, по яким на момент початку перевірки не подано повідомлення за формою 20-ОПП, чим порушено пункт 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій наголосив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» не здійснювало жодного продажу паливно-мастильних матеріалів, а переміщення таких матеріалів відбулось для їх зберігання, так як потужності позивача не дозволяють зберігати велику кількість паливно-мастильних матеріалів. Також позивачем подано клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, разом з яким надано копію постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області, якою закрито справу відносно директора позивача щодо порушення порядку реалізації пального, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 13.10.2020. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» за адресою: Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка. Вул. Львівська 53, кв. (офіс) 46, за результатами якої було складено Акт фактичної перевірки від 08.09.2020 №1206/1036/05/40121960 (далі - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» та пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.

На підставі висновків Акта перевірки контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 13.10.2020 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в розмірі 500 000,00 грн;

- від 13.10.2020 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів (не подання повідомлень за формою 20-ОПП) в розмірі 30 600,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п. 75.1.3 ст. 75 ПК України).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені статтею 81 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав дія їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведенні такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Як убачається із матеріалів справи, 02.09.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» за адресою: Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка. Вул. Львівська 53, кв. (офіс) 46.

За результати проведення фактичної перевірки позивача було встановлено, зокрема, порушення позивачем приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме, оптова торгівля пальним за відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України від 19.12.1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР, оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Із викладеного слідує, що для того, щоб господарська діяльність суб`єкта господарювання підпадала під визначення «оптова торгівля пальним», така діяльність має складатись одночасно із двох складових: 1) придбання пального; 2) реалізація пального іншим особам (оптова або роздрібна торгівля).

При цьому, відповідно до ч.1-2, 4 ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Як убачається із матеріалів справи, податковим органом під час перевірки позивача встановлено факт реалізації дизельного пального без наявності ліцензії на право оптової торгівлі пальним, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Мішем» 08.07.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004», код ЄДРІІОУ 41886288, було отримано дизельне паливо (код УКТ ЗЕД- ) в кількості 130152 літри на загальну суму 2106000,00 грн (з ПДВ) (видаткові накладні №Г-00000319 в кількості 38280 л. на суму 619411,76 грн, №Г-ОО0ОО317 в кількості 38272 л. на суму 619282,32 грн, №Г-00000318 в кількості 38600 л. на суму 624589,70 грн, №Г- 00000320 в кількості 15000 л. на суму 242716,22 грн) та в повному обсязі передано на відповідальне зберігання згідно договору №Х05-25 від 25.05.2020 року та акту приймання-передачі №1 від 08.07.2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ТВК Діо Пласт Україна», код ЄДРГїОУ 37045437, чим порушено ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обгу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року M481/95-BP (із змінами та доповненнями).

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВК Діо Пласт Україна» (Зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» (Клієнт) було укладено договір зберігання нафтопродуктів №Х05-25 від 25.05.2020 (далі - Договір), за умовами якого Зберігач зобов`язується за винагороду прийняти від Клієнта на зберігання нафтопродукти, іменовані надалі «Товар», кількість, вид та якість яких погоджується в додатках до цього договору (пункт 1.1 Договору).

Так пунктом 1.3 Договору встановлено, що на першу вимогу Клієнта, Зберігач повертає Клієнту переданий йому на зберігання Товар, або за письмовою вказівкою клієнта здійснює відвантаження (або передачу на резервуарах) Товару третій особі - Одержувачу.

Пунктом 1.4 Договору встановлено, що переданий на зберігання Товар не переходить у власність Зберігача.

На відвантажений (або переданий) із зберігання Товар Сторони складають акт передачі із зберігання за підписом двох сторін, а у випадку передачі на резервуарах Зберігача третій Стороні - за підписом трьох сторін (пункт 1.6 Договору).

Відповідно до пункту 1.7 Договору, зберігання Товару здійснюється на складі нафтопродуктів («Нафтобаза») Зберігача, розташованому в Україні.

Стаття 936 Цивільного кодексу України перезбачає, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Водночас положеннями статті 944 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 Цивільного кодексу України).

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з пунктом 1.4 Договору зберігання, укладеного позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004», переданий на зберігання Товар не переходить у власність Зберігача.

Отже, позивач згідно з укладеним Договором зберігання нафтопродуктів №Х05-25 від 25.05.2020, передає Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004» на зберігання пальне, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004» зберігає таке пальне на власній нафтобазі та повертає зі зберігання пальне позивача на його вимогу і не має права розпоряджатись даним пальним, а може лише повернути пальне зі зберігання його власнику, або уповноваженій ним третій особі, в межах Договору зберігання нафтопродуктів.

Відповідно до підпункту 14.1.32 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик

За приписами підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Таким чином, наведеною нормою чітко визначено, що не є продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів відповідального зберігання, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Водночас відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що в акті перевірки для визначення терміну «реалізація пального», посилання відповідача на підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є помилковим, оскільки дана норма надає розширене тлумачення терміну «реалізація пального», як будь-яка фізична передача пального, лише для застосування до конкретних правовідносин, а саме розділу VI Податкового кодексу України - Акцизний податок, тоді як правовідносини щодо ліцензуванню оптової торгівлі пальним регулюються саме Законом №481/95-ВР.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оптова торгівля, шляхом придбання і реалізації пального, в розумінні статті 1 Закону № 481/95-ВР, можлива лише шляхом набуття суб`єктом господарювання пального у власність, і, відповідно, подальшої передачі права власності на пальне іншому суб`єкту господарювання, на підставі певних господарських договорів, як приклад договір купівлі-продажу, чи договір поставки, тощо.

Згідно з п. 231.3 ст. 231 Податкового кодексу України, особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в двох примірниках у разі реалізації пального або спирту етилового:

а) з акцизного складу до іншого акцизного складу, в тому числі через трубопровід або з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий;

б) з акцизного складу до акцизного складу пересувного;

в) з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного;

г) з акцизного складу пересувного до акцизного складу.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів укладання між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Газтрейд 2004» договорів, які б передбачали перехід права власності на пальне, оплату такого пального та складання акцизних накладних на таке пальне.

При цьому, контролюючий орган роблячи висновки про порушення позивачем статті 15 Закону №481/95-ВР посилається лише на Договір зберігання нафтопродуктів, не досліджуючи при цьому реальних умов передачі пального, які б свідчили про здійснення операцій з оптової торгівлі пальним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 13.10.2020, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в розмірі 500 000,00 грн.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 13.10.2020, колегія суддів зазначає, що рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, а відповідач в апеляційній скарзі також не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2022 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.