Справа № 202/7905/22
Суддя: Ісаєва Д. А.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/7905/22
Провадження № 2-а/202/58/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєва Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Разнатовської А.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Мироняк Т.С.,

представника відповідача - Бойко О.П.,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув в судовому засіданні в залі суду м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 . Альдахдух звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що 04.10.2022 року відносно нього провідним спеціалістом Індустріального відділу у місті Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області Артемом Бойко було затверджено рішення б/н про примусове повернення ОСОБА_1 . Альдахдуха до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким зобов`язано позивача покинути територію України у термін до 02.11.2022 року.

Позивач вважає, що зазначене рішення є протиправним, у зв`язку з наступними обставинами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Палестини, паспорт № НОМЕР_1 виданий 03.06.2015 року терміном дії до 02.06.2020 року, прибув на територію України 11 грудня 2013 року через КПП "Дніпро" з метою возз`єднання сім`ї.

18 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстицію у Дніпропетровській області, актовий запис № 1552.

15 червня 2018 року позивач отримав диплом бакалавра НОМЕР_2 про закінчення у 2018 році Національну металургійну академію України за напрямом менеджмент.

В січні місяці 2020 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій вказав, що у 2013 році змушений був виїхати з території м. Газа, Палестина, бо відмовився від співпраці з терористичним рухом "Хамас", який фактично управляє м. Газа і був побитий його представниками та постійно зазнавав погроз з боку "Хамас".

Мешканці країни громадянської належності позивача піддаються тортурам та знущанням. Участь у збройному конфлікті суперечать переконанням позивача.

Вказане, за його судженням, є підставою для отримання ним в Україні статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач вважає себе українцем, вільно володіє українською мовою, Україну вважає свою батьківщиною.

Позивач неодноразово звертався до відповідача за консультацією, щодо оформлення документів на право проживання в Україні, проте відповідач того ж дня, замість допомоги, одразу склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004163, винесли постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 004154 та прийняли рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала та просила задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Позивач в судовому засіданні підтримав думку свого представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судовому засідання надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України, доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень ст. 31 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" позивачем не надано, та відповідач вважає, що рішення Індустріального відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 04.10.2022 року прийняте з урахуванням та дотриманням всіх норм чинного законодавства та, відповідно, підстав для визнання протиправним та скасування відсутні

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Палестини, паспорт № НОМЕР_1 виданий 03.06.2015 року терміном дії до 02.06.2020 року, прибув на територію України 11 грудня 2013 року через КПП "Дніпро" з метою возз`єднання сім`ї.

18 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстицію у Дніпропетровській області, актовий запис № 1552.

Відповідно до обліків ГУ ДМС у Дніпропетровській області іноземець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був вперше документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_3 терміном дії з 21.01.2014 до 30.08.2014, виданою ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі ч. 12 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції від 11.08.2013 (у зв`язку з навчанням) (прибув на територію України у 2013 році, зі слів Позивача, з метою навчання).

Вдруге документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_4 , терміном дії з 06.12.2016 до 23.11.2017, виданою ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі ч. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції від 18.06.2016 (возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України).

Іноземець ОСОБА_3 документований втретє посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_5 , терміном дії з 06.12.2016 до 07.11.2018, виданою ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції від 27.09.2017 (возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України).

Будь-яких інших документів, що посвідчують особу іноземця або особу без громадянства та підтверджують законні підстави для тимчасового проживання в Україні, Позивач не оформлював, відповідно законних підстав перебування на території України з моменту закінчення строку дії тимчасової посвідки на проживання НОМЕР_5 не мав.

Позивач не скористався своїм правом щодо продовження дії посвідки на тимчасове проживання та не подав до відповідного органу міграційної служби відповідний пакет документів, відносно нього 05.11.2019 року працівниками відділу організації нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області, за порушення міграційного законодавства проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, складено протокол серії ПР МДН № 000302, винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН № 000302 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн., який Позивачем сплачено у добровільному порядку.

При цьому, враховуючи перевищення відповідного терміну перебування та не залишення території України, відносноОСОБА_4 прийнято рішення № 111 від 05.11.2019 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та з нього взято зобов`язання залишити територію України у термін до 04.12.2019, яке Позивачем не виконано.

В січні місяці 2020 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням, оформленим наказом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 03.02.2020 року № 16, позивачу було відмовлено в оформленні документів.

Перебуваючи в Україні без законних підстав з 2018 року, позивач 04.10.2022 року звернувся до Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання. Того ж дня, відносно позивача було складено протокол серії ПР МДН № 004163, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004154, а також прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та взято зобов`язання залишити територію України у термін не пізніше 02.11.2022 року.

Згідно з цим рішенням громадянина Палестини ОСОБА_1 . Альдахдуха вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути Україну терміном не пізніше 02.11.2022 року.

Зазначене рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 . Альдахдух порушив правила перебування іноземців на території України та вимоги п. 1, 3 ст. 9, п. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземця та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150.

Згідно з п. 2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 5 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону).

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 . Альдахдуха до країни походження або третьої країни, відповідач виходив з того, що останній перевищив термін перебування та ухилився від виїзду з території України, з заявою про продовження строку перебування на території України не звертався.

Суд погоджується з вказаним рішення відповідача, оскільки на час прийняття такого рішення строк перебування ОСОБА_1 . Альдахдуха на території України перевищив 90 днів протягом 180 днів і строк його перебування на території України не був продовжений в установлений порядку.

Таким чином, позивач не реалізував своє право на продовження строку тимчасового перебування на території України, не вжив заходів щодо продовження строку його перебування на території України, перевищив дозволений термін перебування на території України, чим порушив вимоги міграційного законодавства.

Суд вважає необґрунтованими послання позивача щодо неможливості її примусового повернення до країни походження або третьої країни згідно з частиною 1 статті 31 Закону України № 3773-VI, відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В своєму позові позивач посилається лише на те, що повернення на територію Палестини це фактично ризик для життя та здоров`я.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості побоювань, які б підтвердили факти переслідування в країні громадянського походження та які б слугували причиною його побоювань в`їзду до країни, а ті обставини, які характеризують загальне положення в країні, в тому числі політичну ситуацію, не містять конкретних відомостей про утиски саме Позивача та/або членів його сім`ї. З огляду на що, доводи Позивача щодо небезпеки його повернення до країни громадянського походження, викладені в позові, є необґрунтованими (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 22.07.2020 № справи 522/23909/16-а).

Між тим, суд звертає увагу, що позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не обов`язково до Палестини.

Крім того, тривале проживання позивача в Україні, перебування у шлюбі з громадянкою України не є правовою підставою для автоматичного залишення його на території України поза межами встановлених строків, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушень міграційного законодавства України.

Слід відзначити, що відповідач не вчиняв жодних протиправних дій, які б були направлені на роз`єднання сім`ї, оспорюване рішення стосується виключно прав та обов`язків позивача, який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

За таких обставин суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 . Альдахдуха до країни походження або третьої країни, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Враховуючи наведене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . Альдахдуха необхідно відмовити

Керуючись ст. ст. 243-246, 271, 288 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 Альдахдуха до Індустріального відділу у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Ісаєва