Справа № 280/8561/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 280/8561/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:
судді - доповідача Чумака С.Ю.,
суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 280/8561/21 (суддя І інстанції Новікова І.В.)
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати пункт 1 протоколу № 122 від 29.07.2021 засідання Комітету оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності І групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, 400-кратного прожиткового мінімуму, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням вже виплачених сум.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Запорізьким окружним адміністративним судом у рішенні від 02 грудня 2019 року по справі № 280/5335/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а саме призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності) зазначено, що вказана норма (пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо обмеження дворічним терміном між зміною групи) не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означає застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 23.01.2019 (дата встановлення ІІІ групи інвалідності) і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк. Тобто судом вже встановлено, що дворічний термін на отримання доплати у зв`язку із зміною групи інвалідності необхідно розраховувати з 23.01.2019, з моменту встановлення ІІІ групи інвалідності. Зазначив, що Суд першої інстанції не врахував позицію Запорізького окружного адміністративного суду, викладену у рішенні (яке набрало законної сили) від 02 грудня 2019 року у справі № 280/5335/19, та дійшов помилкового висновку, що дворічний термін необхідно обраховувати з 05.12.2016, а не з дати первинного встановлення інвалідності 23.01.2019, а тому рішення підлягає скасуванню.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . (а.с. 6-8)
05.12.2016 позивачу встановлено 10 % ступінь втрати працездатності, внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини.
23.01.2019 під час первинного огляду МСЕК позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 23.01.2019 серії АВ № 1024179. (а.с. 9)
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 за № 280/5335/19 зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на час встановлення позовника III групи інвалідності 23.01.2019, з урахуванням раніше виплаченої суми. (а.с. 11-14)
09.08.2020 позивачу при повторному огляді встановлено І групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. (а.с. 10)
Допомога позивачу виплачена в загальному розмірі 480 250 гривень.
У зв`язку з встановленням І групи інвалідності позивач звернувся до МО України через ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29.07.2021 № 122, позивач відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. (а.с. 15-16)
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності заявника (05 грудня 2016 року) до дня встановлення І групи інвалідності (09.08.2020) минуло понад два роки, то запитувач не має права на отримання ОГД у більшому розмірі. Рішенням відповідача заявнику призначена та виплачена ОГД, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а тому підвищення ступеня втрати здоров`я останнього могло б бути підставою для виплати різниці між розміром допомоги групі інвалідів та вже виплаченою сумою допомоги, за умови, що зміни здоров`я позивача відбулися в межах дворового строку. Суд зазначив, що вказаний правовий висновок викладений у постанові Судової палати з розгляду справи про захист соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 та узгоджується з підходами, які застосовані Конституційним Судом України в рішенні від 22 квітня 2020 року № 3-р (І)/2020, а також Європейським судом з прав людини у рішенні Popoviћ and others v. Serbia (заява N 26944/13 та ін.).
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності з 09.08.2020, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Оскільки позивач просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про виплату йому зазначеної допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, то застосуванню до спірних відносин підлягає законодавство, що було чинним на день встановлення інвалідності, тобто на 09.08.2020.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014 (Закон від 4 липня 2012 року № 5040-VI), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачає обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. При цьому, дворічний строк з урахуванням приписів абзацу 1 пункту 4 тієї ж статті обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.
Абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Разом з тим колегія суддів наголошує, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.
Первинне встановлення ступеня втрати працездатності позивачу відбулось після набрання чинності зазначеною редакцією статті 16-3 Закону № 2011, тому правила пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
З дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності (05.12.2016) до дня встановлення I групи інвалідності (09.08.2020) минуло понад три роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу визначеного законодавцем дворічного терміну.
Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом України у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 1.308.2019.006957, від 24 червня 2021 року у справі № 120/1985/20-а, від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19, від 20 лютого 2020 року у справі № 806/714/18 та від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18, що враховується судом при ухваленні рішення згідно з частиною 5 статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів наголошує, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають ті норми законодавства, які були чинними на день виникнення у особи права на виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки ж таке право позивачем пов`язується із встановленням йому І групи інвалідності, то і застосуванню підлягають норми, чинні саме на цей час. При цьому, день встановлення позивачу ступеня втрати працездатності має значення лише для відліку дворічного строку, протягом якого особі може бути виплачено відповідну різницю в розмірах допомоги.
Крім цього, одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності за своєю правовою природою є одноразовою виплатою, про що свідчить навіть її назва, і ця допомога виплачується один раз за один випадок (контузія, травма, каліцтво тощо) і саме з цим пов`язане правило абзацу першого пункту 4 ст. 16-3 Закону № 2011 про виплату допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми. Тобто виникнення у особи протягом двох років з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності права на збільшену виплату врегульовується виплатою різниці між цими сумами, а при виникненні такого права після спливу двох років виплата такої різниці вже не здійснюється.
Доповнивши пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII абзацом другим наведеного вище змісту, законодавець встановив граничний термін, після спливу якого виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Стосовно тверджень позивача про застосування зворотної дії закону у часі. Так, позивач зазначає, що застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII можливе лише у разу повторного встановлення інвалідності починаючи з 23.01.2019 (встановлення інвалідності ІІІ групи) і саме з цього моменту потрібно враховувати дворічний строк.
Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 та застосована Запорізьким окружним адміністративним судом у рішенні від 02.12.2019 у справі № 280/5335/19 щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності III групи, на яке посилається позивач.
Проте Верховний суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 відійшов від судової практики викладеної у постановах від 20.03.2018 (справа № 295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18), та зазначив про необхідність застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частині є безпідставними.
Отже позивач, отримавши раніше грошову допомогу після встановлення йому інвалідності ІІІ групи, після спливу 2 років з моменту первинного встановлення ступеня втрати працездатності (10 %) не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності І групи, що визначено приписами ст. 16-3 Закону № 2011-XII, як правильно визначив суд першої інстанції.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 280/8561/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко