Справа № 448/1301/22
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1301/22
Провадження № 2-а/448/12/22
Р І Ш Е Н Н Я
24.11.2022 року м.Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя Юрій БІЛОУС,
за участі секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції,
про: скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,
учасники справи:
позивач ОСОБА_2 , - не з`явився (клопотання),
представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, не з`явився, (клопотання),
представник відповідача - Департаменту патрульної поліції, не з`явився,
І. Стислий виклад позовних вимог:
Громадянин ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 23.09.2022 року відносно нього інспектором УПП у Львівській області ДПП Чавсом Р. було винесено постанову серії ЕАР №5928050 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Стверджує, що відповідно до вказаної постанови на нього (Позивача) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що ніби то останній 23.09.2022 року об 10:13 год. у с.Зимна Вода, а/д «Львів-Шегині», керував автомобілем марки «Fiat» зі швидкістю 86 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
Вважає, що спірна постанова відносно нього (Позивача) не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення.
Покликався на те, що він (Позивач), 23 вересня 2022 року о 10 годині 13 хвилин дійсно рухався автомобілем по автодорозі «Львів-Шегині», проте в селі Зимна Вода його зупинили працівники поліції та вказали на перевищення швидкості руху, зафіксоване приладом «TRUCAM LTI». Він (Позивач) заперечив проти перевищення швидкості руху, адже вказаний прилад інспектор тримав у руці під час фіксації швидкості руху його транспортного засобу, про що неодноразово наголошував працівникам поліції. Проте, поліцейський не розібравшись в ситуації одразу виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.
Зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема показання свідків, показання технічних приладів і засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ним (Позивачем) адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
З огляду на наведене, просив суд спірну постанову скасувати.
ІІ. Позиція учасників справи:
В судове засідання Позивач не з`явився, однак надіслав клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує. Просив розгляд справи проводити у його відсутності.
Відповідач представник Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Представник відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Козицька К., подала відзив на позов, в якому вказує, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Під час несення служби у Львівській області с.Зимна Вода, 23.09.2022 року, екіпажем патрульної поліції, за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCAM LTI 20/20» (серійний номер ТС000751) було виявлено порушення ПДР, передбаченого п.12.4., а саме водій транспортного засобу «Fiat Sedici», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 86 км/год., при цьому перевищив дозволений ліміт швидкості більш ніж 20 км/год.
Після зупинки автомобіля інспектором позивача ОСОБА_3 , як водія, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., в межах санкції відповідної статті.
У відзиві представник відповідача зазначила про принципи роботи лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20, яким замірювалась швидкість та вказала, що на нього виданий Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA TR/001 241-18. Зазначила, що відповідно до інструкції з використання лазерного вимірювача швидкості «TruCAM» допускається можливість використання приладу як із руки так і з триноги. Таким чином, використання із руки є допустимим та не є порушенням.
Крім того, у матеріалах справи є докази фото відео фіксації вказаного порушення правил, а саме перевищення швидкості, де ідентифіковано вказаний автомобіль.
Вважає, що враховуючи винність позивача у порушенні ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно.
Просили розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника.
04.11.2022 року Позивач подав до суду відповідь на відзив по справі після ознайомленням із відзивом представника відповідача, в якому вказав, що поліцейським до спірної постанови не було додано жодних доказів про вчинення адміністративного правопорушення. Окрім цього поліцейським не зазначено правильність розміщення приладу відповідно в місці, котре облаштоване відповідним знаком про здійснення відео фіксації (дорожній знак 5.70), позаяк вказане обумовлено ст.40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці. Покликався і на те, що до відзиву на позов додано, як доказ, фотографію. Проте, вказана фотографія не може бути належним та допустимим доказом, в розумінні ст.99 КАС, оскільки не засвідчена у встановленому законом порядку, а тому не може братись судом як доказ по справі.
Просив позов задоволити в повному обсязі, скасувавши спірну постанову.
У відповідності до вимог частини 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до частини 9 вищезгаданої статті Кодексу, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися в судове засідання, хоча і були належними чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Приймаючи до уваги вищезазначене суд вбачає можливе застосувати положення статті 250 КАС України.
ІІІ. Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді від 03.10.2022 відкрито провадження по даній адміністративній справі та призначену таку до судового розгляду.
Ухвалою судді від 18.10.2022 року залучено у справі співвідповідача Департамент патрульної поліції.
31.10.2022 року від сторони відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний адміністративний позов.
04.11.2022 року від позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив сторони відповідача.
Мотивувальна частина
ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
У відповідності з статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 23.09.2022 року об 10:13 год. у с.Зимна Вода, Львівського району Львівської області, а/д «Львів-Шегині», керував транспортним засобом - автомобілем марки «Fiat», реєстр.номер НОМЕР_2 , зі швидкістю руху 86 км/год., перевищивши при цьому встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
Постановою серії ЕАР №5928050 від 23.09.2022 року на Позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
На підтвердження вказаних обставин Відповідачем УПП у Львівській області ДПП надано відеозапис із лазерного приладу TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС000751.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункту», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункту».
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Окрім того, частиною 2 ст.283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до статті 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти.
У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач ОСОБА_4 в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС000751.
Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відео фіксацію приладу TruCAM LTI 20/20, яким здійснюється вимірювання процесу порушення швидкісного режим судом встановлено, що вказані фотознімки та відео фіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.
Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п.12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.
За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.
Суд враховує положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що чітко ідентифікувати факт скоєння правопорушення саме позивачем неможливо, так як матеріали фото і відео фіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу з перевищенням обмеження швидкості руху, що суперечить принципу індивідуальної юридичної відповідальності особи.
Також відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу «TruCam L TI 20/20 TC000751», яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.
Враховуючи вищевикладені положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.
Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів «TruCam» працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст.40 Закону України «Про Національну поліцію».
Правова позиція викладена у Постанові Восьмого апеляційного Адміністративного суду від 21.01.2021 року по справі №157/703/20, вказує, що враховуючи викладені положення в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена, в порядку визначеному вказаною нормою Закону, стаціонарно вмонтованим способом, натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.
Також суд враховує, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.
З наданих відповідачем до відзиву фотозображень не можливо встановити місця розташування знаку «5.70» з прив`язкою до місцевості де рухався автомобіль Позивача.
Таким чином, жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, який категорично не погодився з оскаржуваним рішенням відповідача та на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав.
Відповідно, суд доходить висновку, що відповідачами як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.
Згідно зі статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити.
Також суд вважає, що задоволення позову буде відповідати такому, передбаченому ст.2 КАС України, завданню адміністративного судочинства, як справедливе вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав фізичної особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та такій засаді цього судочинства, передбаченій ст.2 КАС України, як верховенство права.
V. Висновок суду:
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини Позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому постанову серії ЕАР №5928050 про накладення адміністративного стягнення від 23 вересня 2022 року, слід скасувати, з наведених вище мотивів та підстав.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам адміністративного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.
VI. Вирішення долі судових витрат:
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно квитанції від 03 жовтня 2022 року Позивачем було сплачено 496,20 грн. судового збору.
Позивач не заявляв (ні в прохальній частині позову, ні в заяві про розгляд справи у відсутності сторони позивача) вимоги про стягнення, у разі задоволення позову, судового збору, а відтак такий необхідно залишити за останнім.
Керуючись статтями 6, 9, 12, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції, про: скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №5928050 від 23 вересня 2022 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340.00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, - скасувати.
Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 24.11.2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідачі:

- Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції; місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19, Львівської області.

- Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м.Київ, вулиця Федора Ернста, буд. 3, Код ;

Суддя Юрій БІЛОУС