Справа № 240/13295/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/13295/22

категорія 102000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Корольовського районного відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання відмову протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить:

-визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Корольовського районного відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у вклеюванні фотокарточки при досягненні віку 45 років у його паспорт громадянина України відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою верховної Ради України від 26 червня 1992 року;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Корольовського районного відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області вклеїти фотокарточку при досягненні віку 45 років у його паспорт громадянина України відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою верховної Ради України від 26 червня 1992 року.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач безпідставно за його заявою про вклеювання фотокартки при досягненні 45-річного віку до паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, відмовив в цьому.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач звернувся з приводу вклеювання в паспорт громадянина України фотокартки при досягненні 45-річного віку поза межами строку, передбаченого Положенням про паспорт. Заява розглянута у порядку Закону України "Про звернення громадян".

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст.257,262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.12.2018 позивачу виповнилося 45 років, що підтверджується копією паспорта.

27.04.2022 року позивач звернувся до Корольовського відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою, в якій просив, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку, вклеїти фотокартку до його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.06.2005 Житомирським МВ УМВС України.

За наслідками розгляду вказаної заяви, Корольовський відділ у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області надіслав позивачу лист №К-2/6/1810-22/1810/2-22 від 29.04.2022, в якому зазначив, що його заява розглянута в порядку статті 15 Закону України "Про звернення громадян". Крім того, повідомив, що відповідно до пункту 2 Розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 06.06.2019 №456, для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. З огляду на зазначене , запропоновано для оформлення паспорта затвердженого зразка звернутись до Корольовського відділу у м.Житомирі.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому у вклеюванні нової фотокартки до його паспорта громадянина України зразка 1994 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 5 Закону України від 18.01.2001 № 2235-III "Про громадянство України" визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Законом України від 20.11.2012 № 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус (далі - Закон № 5492-VI) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Приписами ч. 1ст. 13 Закону №5492-VIвизначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення зокрема, поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких відноситься паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 14 Закону5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.

Згідно з ч. 3ст. 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій (далі - Закон № 5492-VI).

Водночас, частиною 4 статті 13 Закону №5492-VI особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Таким чином, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

При цьому, згідно з абзацом 2 частини 2 статті 21 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень абзацу другого частини другої статті Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.03.2015 №302, якою затвердив Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок №302).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" було передбачено запровадження із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачі паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Крім того, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" було установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється.

Натомість паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно підпункту 6 пункту 6 Порядку №302 обмін паспорта здійснюється, зокрема у разі, коли особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Водночас, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302" пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 було доповнено абзацом п`ятим такого змісту: "Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року".

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що відповідач порушив право його право на вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку.

Пунктом 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII (далі - Положення №2503-XII), визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Згідно з пунктом 3 Положення №2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На підставі Положення про паспорт (у редакції Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року № 3423-ХІІ) Кабінет Міністрів України постановою від 4 червня 1994 року №353(далі - Постанова № 353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Цю постанову з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185 "Деякі питання виконання Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визнано такою, що втратила чинність.

Однак, постановою від 12 червня 2013 року №415 Уряд зупинив дію постанови від 13 березня 2013 року № 185, відновивши дію Постанови №353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

Відповідно до п. 5 Положення №2503-XII паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою (п. 6 Положення №2503-XII).

Пунктом 8 Положення №2503-XII передбачено, що термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Згідно з п. 15 Положення №2503-XII для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що громадянин України, якому видано паспорт у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25- чи 45 - річного віку звернутися до уповноважених органів для вклеювання до паспорту нової фотокартки.

З матеріалів вбачається, що позивачу виповнилося 45 років у 2018 році, тому з огляду на норми п. 8 та 15 Положення №2503-XII він повинен був звернутися до територіального органу Державної міграційної служби України з відповідною заявою про вклеювання до його паспорту нової фотокартки протягом місяця з дня досягнення 45-ти років. Однак, таку заяву до відповідача подав лише 27.04.2022, тобто зі сплином 3,5 роки, а відтак, з порушенням місячного строку, визначеного Положенням №2503-XIІ.

Як зазначалось вище, паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником віку 25-ти чи 45-ти років, вважається недійсним (пункт 8 Положення №2503-XII).

Більш того, згідно підпункту 6 пункту 6 Порядку №302 не звернення особи, яка досягла 25- чи 45-річного віку, в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, є підставою для обміну паспорта.

Відтак, суд приходить до висновку, що пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання нової фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 45-річного віку, є порушенням вимог п. 8 та 15 Положення №2503-XII та підпункту 6 пункту 6 Порядку №302.

Разом з тим, відповідно до пункту 15 Положення №2503-ХІІ для вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нових фотокарток особа повинна подати до територіального органу Державної міграційної служби України паспорт і дві фотокартки розміром 35х45 мм.

Таким чином, згідно з п. 15 Положення №2503-ХІІ передумовою для вклеювання нової фотокартки у паспорта громадянина України зразка 1994 року є звернення особи до уповноваженого органу з паспортом та двома фотокартками розміром 35х45 мм, які відповідають досягнутому віку.

Матеріалами справи підтверджено, що 27.04.202 позивач звернувся до відповідача із заявою довільної форми, в якій просив, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку, вклеїти фотокартку до його паспорта громадянина України .

Суд відмічає, що у вказаній заяві відсутня інформація про те, що до неї додавались будь-які документи. Належних доказів, які підтверджували б, що до заяви від 27.04.2022 було додано паспорт громадянина України та дві фотокартки, до суду також надано не було.

Вказане свідчить про недотримання позивачем вимог Положення №2503-ХІІ при зверненні до відповідача за вклеюванням нової фотокартки до його паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

Суд зауважує, що територіальний орган ДМС позбавлений можливості здійснити вклеювання у зв`язку з досягненням 45-річного віку нової фотокартки у паспорта громадянина України у випадку недотримання особою визначеного в законодавстві порядку звернення за вклеюванням фотокартки та ненадання нею визначеного переліку документів.

За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідач надіслав листа , в якому вказав, що його заява розглянута в порядку статті 15 Закону України "Про звернення громадян".

При цьому, в листі відповідач роз"яснив, що для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не відмовлено позивачу у вклеюванні у зв`язку з досягненням 45-річного віку нової фотокартки в його паспорт громадянина України, оскільки позивачем не використано право на звернення до територіального підрозділу міграційної служби із заявою про надання такої адміністративної послуги та необхідними для цього документами.

З огляду на вищенаведене суд не вбачає протиправності у діях відповідача, оскільки позивачем не було дотримано встановленої законодавством процедури звернення за отриманням адміністративної послуги по вклеюванню нової фотокартки в паспорт громадянина України (зразка 1994 року) у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3256/17, оскільки предметом спору у цій справі були інші правовідносини, а саме щодо оформлення та видачі паспорта громадянина у формі книжечки. Тому, така не може бути застосована до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2,6 КАС України.

Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16.

Таким чином, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки.

Оскільки позивач не звертався до відповідача із всіма необхідними документами для отриманням адміністративної послуги по вклеюванню у зв`язку з досягненням 45-річного віку нової фотокартки в його паспорт громадянина України (зразка 1994 року) , суд приходить до висновку, що право позивача на вклеювання такої фотокартки відповідачем на даний час не порушене, а тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги наведене та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Корольовського районного відділу у м.Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Пушкінська, 44, м. Житомир, 10008; ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос