Справа № 569/11761/22
Суддя: Левчук О. В.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

Управління патрульної поліції в Рівненській області

про визнання протиправними дій та рішення суб`єкта владних повноважень і про скасування рішення

учасники справи в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання протиправними дій та рішення суб`єкта владних повноважень і про скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08.08.2022 службовою (посадовою) особою Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Грищеня Н.В. прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, із серією та номером ЕАР № 5726444 щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 08.08.2022 близько 15:41 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz В 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на перехресті вул.Литовської, вул.Романа Шухевича та вул.Князя Володимира у м.Рівне, рухаючись вниз по вул.Романа Шухевича, здійснив рух прямо із вул.Романа Шухевича на вул.Литовську у м.Рівне, після чого був зупинений працівниками УПП в Рівненській області. Після зупинки авто до ОСОБА_1 підійшла працівниця патрульної поліції, зокрема лейтенант поліції ОСОБА_2 , та повідомила ОСОБА_1 про те, що він буцімто порушив п. 5.16 «Напрямки руху по смугах» Правила дорожнього руху України, здійснивши рух прямо зі смуги, яка дозволяє лише поворот праворуч. Перед початком відповідного спілкування з ОСОБА_1 вказана працівниця патрульної поліції належним чином не повідомила йому про його права та обов`язки, у тому числі, не роз`яснила право знайомитися з матеріалами справи, відкладати розгляд справи, право подавати докази у справі, а також право на захист. Після цього, вказана поліцейська повідомила, що на місці буде проводити розгляд адміністративної справи про вчинення адміністративного правопорушення. Беручи до уваги те, що зазначена працівниця патрульної поліції не представила жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу у підтвердження провини водія ОСОБА_1 (пояснення свідків, рапорти працівників патрульної поліції, відеозапис порушення ПДР, тощо), на місці події водій ОСОБА_1 свою провину не визнав, про що їй повідомив, зазначивши у відповідній постанові.

Через деякий проміжок часу після описаної події, позивач вирішив повернутися на місце події, щоб додатково переконатися у правомірності чи неправомірності дій та рішень поліцейської. Того ж дня, близько 16:45 год., позивач прибув на вказане місце події, де за допомогою власного портативного пристрою - мобільного телефону здійснив фотозйомку відповідного перехрестя та зафіксував відсутність будь-якого дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смутах», у тому числі, відповідної дорожньої розмітки, на перехресті вул. Литовської, вул. Романа Шухевича та вул. Князя Володимира у м. Рівне, в тому числі, у напрямку здійснення повороту праворуч, із крайньої правої смуги для руху, з вул.Романа Шухевича на вул.Князя Володимира. Вказує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Натомість, в оскаржуваному процесуальному документі не міститься відомостей про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, що інкримінується позивачу. Також зазначає, що поліцейська Грищеня Н.В. на місці оформлення оскаржуваного рішення вкотре продемонструвала свою упередженість та всупереч вимогам ет. 251, 283, 284 КУпАП, не відібрала пояснення у свідків, не зібрала інших доказів, та не долучила їх до матеріалів справи, оскільки вони тлумачилися на користь позивача та підтверджували неправомірність дій суб`єкта владних повноважень. Враховуючи викладене, позивач вважає, що в його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки факт порушення ним п.33 Правил дорожнього руху України - порушення вимог дорожніх знаків, - не доведений і не встановлений в передбачений законом спосіб, обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях працівників патрульної поліції та їхніх усних поясненнях, водночас подія адміністративного правопорушення, - відсутня. Позивач наголошує, що матеріали справи не відображають відомостей про вчинення ним відповідного правопорушення, не містять процесуальної послідовності винесення оскаржуваної постанови та не мають відношення до предмету доказування у цій справі, тобто не є належним доказом, який підтверджує його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама ж оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, із серією та номером ЕАР № 5726444 від 08.08.2022. Однак, зазначений процесуальний документ є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Ухвалою суду від 13.09.2022 відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

12 жовтня 2022 року відповідачами було подано до суду відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач зазначив, що службовою (посадовою) особою Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Грищеня Н.В. під час несення служби 08.08.2022 було складено постанову серії ЕАР № 5726444, оскільки позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме проігнорував вимоги дорожнього знаку 5.16 "Напрямок руху по смугах", чим порушив п.31.4.4 а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. Вважають, що адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення є таким, що не підлягає задоволенню через його безпідставність, просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

17 листопада 2022 року позивачем подано клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими, в якому він просить визнати неналежним та недопустимим доказом відеозапис, яким зафіксовано рух автомобіля марки «Mercedes Benz В 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також подальше спілкування водія ОСОБА_1 із працівницею поліції Грищенею Н.В., який міститься та/або буде долучений до матеріалів адміністративної справи № 569/11761/22, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, із серією та номером ЕАР № 5726444 не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відповідний відеозапис.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши обставини у справі, судом встановлено таке.

08.08.2022 постановою працівника Управління патрульної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Грищеня Н.В. було винесено постанову серії ЕАР №5726444, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz В 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на перехресті вул.Литовської, вул.Романа Шухевича та вул.Князя Володимира у м.Рівне, рухаючись вниз по вул.Романа Шухевича, здійснив рух прямо із вул.Романа Шухевича на вул.Литовську у м.Рівне, чим порушив п.31.4.4 а ПДР України.

Відповідно до п. 33.5 ПДР України, знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» застосовується для зазначення кількості смуг і дозволених напрямків руху по кожній з них з метою забезпечення ефективного використання транспортними засобами, що рухаються в різних напрямках, смуг проїжджої частини, виділених відповідними лініями дорожньої розмітки. Дія знаку 5.16, встановленого перед перехрестям, поширюється на перехрестя, якщо наступний дорожній знак 5.16, встановлений на цьому перехресті, не дає інших вказівок. Відповідно до п.1.10 ПДР перехрестям є місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Позивач вказує, що даний знак відсутній на місці, де його спинили працівники поліції, а саме - на перехресті вул.Литовської, вул.Романа Шухевича та вул.Князя Володимира у м.Рівне.

Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно, зокрема, встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі прямо зі смуги, яка дозволяє лише поворот праворуч згідно знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» ПДР України.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд наголошує, що будь-яких доказів порушення позивачем п. 33.5 ПДР України відповідачем суду не надано, а лише констатовано факти, викладені в оскаржуваній постанові. Відповідачами не спростовано доводів позивача, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності ними не досліджувалися докази на підтвердження його вини, працівником поліції не було повідомлено йому про його права та обов`язки, у тому числі, не роз`яснено права знайомитися з матеріалами справи, відкладати розгляд справи, право подавати докази у справі, право на захист та інше.

Суд також звертає увагу на те, що зміст оскаржуваної постанови не містить посилань на те, що обставини, викладені в ній були зафіксовані на будь-які технічні прилади.

Крім того, матеріали справи не містять інформації щодо дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» та що позивач здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє лише поворот праворуч.

Стосовно клопотання позивача від 17.11.2022 про визнання відеозапису події, який міститься та/або буде долучений до матеріалів адміністративної справи № 569/11761/22 неналежним та недопустимим суд зазначає, що відеозапису з місця події відповідачами надано суду не було, а тому таке клопотання позивача не підлягає задоволенню судом.

Слід вказати, що в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в частині скасування оскаржуваної постанови, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій службової особи та постанови у справі про адміністративне правопорушення суд відмовляє, оскільки такого способу захисту порушеного права ч.3 ст. 286 КАС України не передбачає, а права та законні інтереси позивача повністю поновлені за фактом скасування спірної постанови із закриттям справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн 20 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання протиправними дій та рішення суб`єкта владних повноважень і про скасування рішення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5726444 від 08.08.2022, винесену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП скасувати, а справу - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3, ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП: 33000, м.Рівне, вул.Степана Бандери, буд.14а.

Повне судове рішення складене та підписане 21.11.2022.

Суддя Левчук О. В.