Справа № 600/2140/22-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2140/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, що оформлена листом від 26.01.2022 року №К-232/0-24/01, у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :47:004:1021, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :47:004:1021, згідно заяви від 17.01.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.08.2019 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Продавці) та позивачем (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Згідно п. 2 Продавці продали, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:47:004:1021, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 29.08.2019 р. зареєстрованого Управлінням Держземагенства у м. Чернівцях Чернівецької області 28.10.2014 р. цільове призначення вказаної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем зареєстровано об`єкт нерухомого майна земельну ділянку за кадастровим номером :47:004:1021.

Позивач, маючи намір використовувати вказану земельну ділянку у відповідності до її цільового призначення, звернувся до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради із заявою про видачу йому будівельного паспорту з додатками на забудову земельної ділянки.

Від Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради надійшла письмова відмова у видачі будівельного паспорту, у якій вказано, що відповідно до містобудівної документації "Коригування генерального плану міста Чернівці", затвердженої рішенням 48 сесії Чернівецької міської ради шостого скликання від 27.03.2014 за №1171, у складі якої розроблено план зонування території міста, вказана земельна ділянка з кадастровим номером :47:004:1021 знаходиться в межах зони змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови (Ж-3). У вказаній зоні розміщення індивідуальних житлових будинків не передбачено.

Вважає відмову відповідача протиправною, оскільки така відмова прийнята без врахування вимог статті 24 -25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", що позбавляє останнього можливості реалізації права на забудову земельної ділянки відповідно до її цільового призначення.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що відповідно до містобудівної документації "Коригування генерального плану міста Чернівці", затвердженої рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27.03.2014 року № 1171, в складі якої розроблено план зонування території міста, земельна ділянка, яка перебуває у власності позивача з кадастровим номером :47:004:1021 належить до зони змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови (Ж-3). У вказаній зоні розміщення індивідуальних житлових будинків не передбачено. Відтак, посилаючись на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема п.2.4. Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки відповідач вважає, що позивачеві правомірно відмовлено у видачі будівельного паспорту.

Дослідивши письмові докази суд встанови наступне.

09.08.2019 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Продавці) та позивачем (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Згідно п. 2 Продавці продали, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:47:004:1021, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 29.08.2019 р. зареєстрованого Управлінням Держземагенства у м. Чернівцях Чернівецької області 28.10.2014 р. цільове призначення вказаної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем зареєстровано об`єкт нерухомого майна земельну ділянку за кадастровим номером :47:004:1021.

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 23.07.2021 р. зареєстрованого Управлінням Держземагенства у м. Чернівцях Чернівецької області 28.10.2014 р. цільове призначення вказаної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), перебуває у приватній власності

В 2021 році ФОП ОСОБА_4 виготовлено ескізні наміри забудови на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 . Ескізний проєкт розроблено на підставі витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021, кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :47:004:1021, топографічного плану М1:500.

Позивач звернувся до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради із заявою щодо видачі будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 .

За результатами її розгляду, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради листом від 26.01.2022 №К-232/0-24/01 "Про відмову у видачі будівельного паспорту" повідомив позивача, що відповідно до містобудівної документації "Коригування генерального плану міста Чернівці", затвердженої рішенням 48 сесії міської ради V скликання від 27.03.2014 №1171, в складі якої розроблено план зонування території міста, земельна ділянка з кадастровим номером :47:004:1021 знаходиться в межах зони змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови (Ж-3). У вказаній зоні розміщення індивідуальних житлових будинків не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, надати будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 не представляється можливим.

Вважаючи відмову Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради у видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 373 Цивільного Кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно з частиною 1-3 статті 375 Цивільного Кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних санітарних, екологічних га інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Частиною 5 статті 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ (далі - Закон №3038) передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Частиною 2 статті 24 Закону №3038 передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має: право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку з відмовою видати позивачу будівельний паспорт, відповідачем порушено його право (очікуваний інтерес) на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Пунктом 1 частиною 3 статті 18 Закону №3038 передбачено, що зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Положеннями статті 1 Закону №3038 визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Частиною 1 та 9 статті 17 Закону №3038 встановлено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

У разі виникнення державної необхідності рішення щодо доцільності внесення змін до генерального плану населеного пункту приймається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Частиною 2 статті 8 Закону №3038 також визначено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Статтею 26 Закону №3038 встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до вимог статті 27 Закону №3038 забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року № 103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - Порядок № 103).

У відповідності до п. 2.1 Порядку №103 видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Пунктом 2.3 Порядку № 103 встановлено, що уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Пунктом 2.4 Порядку № 103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

З огляду на наведене вище, видача будівельного паспорта здійснюється, зокрема уповноваженим органом містобудування та архітектури, протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідного пакета документів. В свою чергу, невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, є підставою для повернення таких документів уповноваженим органом з відповідним обґрунтуванням.

Суд зазначає, що згідно з Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних громадських, приватних інтересів, зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення право власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування бо встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого законодавством.

Як встановлено судом, земельна ділянка - кадастровий номер :47:004:1021 зареєстрована із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 03.09.2014 р. Даний проект відведення, у відповідності до положень Земельного кодексу, затверджується рішенням Чернівецької міської ради і лише після цього реєструється право власності. Саме на підставі такої документації, спірна земельна ділянка з зазначеним цільовим призначенням зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а також зареєстроване право власності за попереднім власником ОСОБА_2 . При цьому, жодних зауважень від міської ради щодо невідповідності документації Містобудівній документації "Коригування генерального плану міста Чернівці" затвердженій рішенням Чернівецької міської ради №1171 від 27.03.2014 року, не було.

Таким чином, неврахування в генеральному плані м. Чернівці та затверджених схемах зонування території м. Чернівці, тієї обставини, що цільовим призначенням сформованої земельної ділянки позивача є будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, призвели до помилкових висновків відповідача про те, що вказана земельна ділянка розташована в межах змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови (Зона Ж-3).

Відтак, відповідач в даних правовідносинах діяв всупереч принципу юридичної визначеності в подальшому фактично позбавив права позивача на забудову цієї ділянки за існуючим цільовим призначенням.

Проаналізувавши вищенаведене, в контексті встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач за своєю суттю прийняв протиправне рішення, відмовивши у видачі будівельного паспорта, з підстав наведених вище.

З огляду на відсутність обставин, які б вказували про невідповідність намірів позивача щодо забудови земельних ділянок у м. Чернівці Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, зобов`язаний видати позивачу будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради.

Згідно матеріалів справи позивачем надано документи, які свідчать про витрати останнього на правову допомогу в сумі 11000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги ;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №31 від 09.06.2022 р. про отримання гонорару на суму 11000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, згідно підпункту 4.2. пункту 4 якого гонорар адвоката за підготовку документів, позову та подальші процесуальні дії у справі про визнання протиправною відмови у видачі будівельного паспорту складає 11000,00 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру №31 від 09.06.2022 р. про отримання гонорару на суму 11000,00 грн.

Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 11000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав наведених вище.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, що оформлена листом від 26.01.2022 року №К-232/0-24/01, у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :47:004:1021, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Зобов`язати Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :47:004:1021, згідно заяви від 17.01.2022 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради судові витрати - судовий збір в сумі 992,4 грн та витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 2000,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради (вул. Богдана Хмельницького, 64-А, м. Чернівці, 58002, Код )

Суддя І.В. Маренич