Справа № 600/1582/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 р. м. Чернівці Справа №600/1582/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
11.04.2022 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення видане помічником начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " І категорії капітаном ОСОБА_2 від 24.03.2022 про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати громадянину ОСОБА_1 , дозвіл на перетин державного кордону України у пункті пропуску через державний кордон України "Порубне - авто" НОМЕР_1 прикордонного загону, керуючись законами України, що діяли станом на 24.03.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 24.03.2022 у пункті пропуску через державний кордон України "Порубне - авто" НОМЕР_1 прикордонного загону на підставі закордонного паспорту, довідки №257 від 09.03.2022 року, яка підтверджує, що він є студентом КЗ ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також відмітки про відстрочку від призову на військову службу, яка проставлена у посвідченні про приписку до призовної дільниці намагався перетнути державний кордон України та виїхати до іноземної держави.

Проте, за результатами розгляду поданих позивачем документів, помічником начальника відділу прикордонного служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " І категорії капітаном ОСОБА_2 було прийнято рішення від 24.03.2022 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, у зв`язку із тим, що відповідно до п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/22 "Про введення воєнного стану в Україні, на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема передбачені ст. 33 Конституції України, а позивач, на думку відповідача, підпадає під дію Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Посилаючись на абзац 2 частину 2 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та частину 8 статті 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач є студентом та має відстрочку як і від призову на строкову військову службу так і відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а тому відмову відповідача у перетині державного кордону України вважає протиправною.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, з 24 лютого 2022 року тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені Конституцією України, а саме: передбачене статтею 33 право на свободу пересування та право вільно залишати територію України. Також зазначає, що 24 лютого 2022 року видано Указ Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію". З метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Відповідач посилався на те, що у позивача з моменту вступу до навчального закладу виникнув обов`язок прибути до призовної дільниці районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та здійснити приписку, про що отримати відповідне посвідчення. Разом із цим, вказував, що позивач пред`явив посвідчення про прописку, в якій надана відстрочка від строкової служби, але позивач в умовах сьогодення може бути призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.04.2022 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно відомостей із паспорта № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 7).

ОСОБА_1 є студентом IV курсу КЗ "Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л.М. Ревуцького" Чернівецької обласної ради, денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2019 по 30.06.2022, що підтверджується довідкою від 09.03.2022 №257 (а.с.10).

Згідно довідки управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 08.11.2018 №15121 про реєстрацію місця проживання особи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.01.2002 року по теперішній час.

Згідно посвідчення про прописку до призовної дільниці ОСОБА_1 приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ст. 23 частини 3 абзацу 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" станом на 20.03.2022 ОСОБА_1 надана відстрочка від призову на військову службу, у зв`язку з здобуттям вищої освіти на денному стаціонарі (а.с. 13).

24.03.2022 позивач з метою перетину державного кордону України прибув до пункту пропуску через державний кордон "Порубне-авто".

Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України позивач надав:

- паспорт громадянина України для виїзд за кордон № НОМЕР_2 (а.с. 7);

- закордонний паспорт НОМЕР_3 , виданий 7421, 01.07.2019;

- довідку КЗ "Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л.М. Ревуцького" №257 від 09.03.2022;

- посвідчення про приписку до призовної дільниці.

Рішенням помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " І категорії (тип Б) капітаном ОСОБА_2 від 24.03.2022 відмовлено ОСОБА_1 , у перетинанні державного кордону на виїзд з України, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 підлягає під дію Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (а.с. 11).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся суду із даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710- VI (далі Закон №1710-VI).

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль включає перевірку документів.

Під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб регулює Закон України "Про правовий режим воєнного стану " від 12.05.2015 №389-VIII (далі- Закон №389-VIII).

Статтею 1 Закону №389-VIII визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини 2 та 5 статті 5 Закону №389-VIII у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (тобто до 25 травня).

Відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 № 341/2022, продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 23.08.2022 строком на 90 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Таким чином, під час правового режиму воєнного стану може бути обмежено право, передбачене статтею 33 Конституції України, а саме - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом а також статтею 53 Конституції України - кожен має право на освіту.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII визначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування визначає Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1455 (далі Порядок №1455).

Пунктом 8 Порядку №1455 передбачено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 1995 року №57 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до пунктів 2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до статті 1 частини 1 абзацу 5 Закону України №3543-ХІІ, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 23 Закону України № 3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що законодавець не ставить в залежність, зокрема місце (країна) здобування відповідної освіти, а також дату вступу до відповідного навчального закладу, до наявності права відповідної особи не бути призваною на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Необхідним є сам факт перебування на навчанні у відповідному навчальному закладі.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є студентом IV курсу КЗ "Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л.М. Ревуцького" Чернівецької обласної ради, денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2019 по 30.06.2022, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу від 09.03.2022 №257.

Згідно посвідчення про прописку до призовної дільниці ОСОБА_1 приписаний до призивної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до статті 23 частини 3 абзацу 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" станом на 20.03.2022 ОСОБА_1 надана відстрочка від призову на військову службу, у зв`язку з здобуттям освіти на денному стаціонарі.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач у відповідності до статті 23 Закону України № 3543-XII станом на 24.03.2022 (під час спроби перетину державного кордону) не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим, у поданому відзиві відповідач посилається на розпорядження Голови Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 №23-6855/0/6-22 "Щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану" згідно якого обмеження щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18-60 років не застосовуються до осіб, зокрема здобувачам фахової передвищої освіти та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти (студенти, слухачі).

На думку суду, вказані вище доводи відповідача ґрунтуються на листі Голови Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 №23-6855/0/6-22-Вих, в якому чітко зазначено, що обмеження щодо заборони на період дії воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18-60 років не застосовуються до здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти (студенти, слухачі).

При цьому, у такому листі зазначено, що підтверджуючими документами для виїзду за кордон можуть бути: довідки про відстрочку, видані військкоматами про тимчасову непридатність (від 1 до 6 місяців) до військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2022 позивач при спробі перетину державного кордону надав працівнику прикордонного загону, зокрема: документи на підтвердження того, що він є студентом денної форми навчання КЗ "Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л.М. Ревуцького" Чернівецької обласної ради; посвідчення про прописку, згідно якого позивач приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_7 та йому надано відстрочку від призову на військову службу, у зв`язку з здобуттям вищої освіти на денному стаціонарі.

Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач прибувши до пункту пропуску через державний кордон "Порубне-авто" 24.03.2022 та пред`явивши під час перетину державного кордону зазначені вище документи, мав право на перетин державного кордону України.

При цьому, суд критично розцінює доводи відповідача про те, що дозвіл на виїзд за межі України надається військовозобов`язаним, які навчаються у закладах освіти за кордоном та на час оголошення мобілізації перебували на території України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено, що виключно ті студенти, які навчаються у закладах освіти за кордоном, мають право на виїзд за межі України під час дії воєнного стану на території України.

Крім цього, у поданому відзиві відповідач також зазначив, що за інформацією Генерального штабу Збройних Сил України від 24.03.2022 №300/1/С/ НОМЕР_4 територіальними центрам комплектування та соціальної підтримки надано вказівку стосовно призовників та військовозобов`язаних, яким надано відстрочку від призову для продовження навчання, зокрема за кордоном, робити записи про відстрочку від призову у військово-облікових документах та надавати дозвіл для виїзду за кордон.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявне посвідчення про приписку до призовної дільниці, згідно якої ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на військову службу. Жодних заперечень від керівника ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо виїзду позивача за кордон у посвідченні не міститься.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач, прибувши до пункту пропуску через державний кордон "Порубне-авто" 24.03.2022 мав право на перетин державного кордону України як здобувач фахової освіти за денною формою здобуття освіти та не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Разом із цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 14 Закону України №1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

Водночас, відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано конкретного переліку документів, які необхідно було подати позивачу для виїзду за кордон.

При цьому суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.

Наведе, в свою чергу, свідчить про безпідставність висновку відповідача, викладеного у відзиві, про те, що при перетинанні державного кордону позивачем не було надано документів, які б підтверджували його право на перетин державного кордону та навчання за кордоном, оскільки у оскаржуваному рішенні від 24.03.2022 працівником прикордонної служби взагалі не вказано, які саме документи необхідно було надати позивачу для виїзду за межі території України.

Отже, позивач 24.03.2022 мав право на перетин державного кордону України, як студент КЗ "Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л.М. Ревуцького" Чернівецької обласної ради денної форми навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією а законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 3 статті статті 14 Закону України №1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " І категорії (тип Б) капітана ОСОБА_3 від 24.03.2022 про відмову ОСОБА_1 , у перетинанні державного кордону України, прийняте не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, що стосується вимоги позовної заяви зобов`язального характеру, то суд зазначає таке.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами (частина 3 статті 6 Закону № 1710-VI).

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону №1710-VI прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що перетин громадянами України державного кордону здійснюється виключно у разі проходження ними, зокрема, прикордонного контролю, який полягає у пред`явленні особами, які перетинають кордон паспортних та інших документів, їх перевірку уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України.

Таким чином, надання дозволу на перетин кордону належить до виключної компетенції відповідача, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його невідкладно приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Разом із цим варто зазначити, що прийняття рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на перетин державного кордону приймається працівниками прикордонного контролю в кожному конкретному випадку за наслідками вивчення наданих особою до перевірки документів з урахуванням чинних на момент прийняття такого рішення правил перетину кордону.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача на те, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Судом встановлено, що позивач станом на 24.03.2022 мав право на перетин державного кордону України, і це є достатнім для захисту його порушеного права.

Крім цього позивач не позбавлений права звернутися до іншого пункту пропуску для перетину кордону з метою виїзду за межі України, а відтак суд приходить до висновку, що наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 надати громадянину ОСОБА_1 , дозвіл на перетин державного кордону України у пункті пропуску через державний кордон України "Порубне - авто".

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково, з підстав викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " І категорії капітана ОСОБА_3 від 24.03.2022 про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ; поштова адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 прикордонний загін) ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.О. Григораш