Справа № 280/6313/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 листопада 2022 року Справа № 280/6313/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Запорізька обласна прокуратура (69000, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29А) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (уточнена) ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 18.10.2022 про закінчення виконавчого провадження № 69629357 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження щодо зобов`язання Запорізької обласної прокуратури провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати;

зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України витребувати у боржника довідку з розрахунком заробітної плати, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. ч. 2, 3-5 та 7 ст.81 Закону України Про прокуратуру, де повинні бути нараховані посадовий оклад та надбавка за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру в редакції з 25.09.2019 відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-ІХ від 19.09.2019, а також нараховані річна премія за 2020 рік, надбавка за роботу з державною таємницею, лікарняні, допомога для оздоровлення, матеріальна допомога відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру в редакції Закону №113-ІХ від 19.09.2019.

Ухвалою суду від 07.11.2022 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 14.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 24.11.2022 та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Запорізьку обласну прокуратуру.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 280/9496/21 рішення Запорізького окружного адміністративного від 29 листопада 2021 року у справі №280/9496/21 було скасовано та прийняти нову постанову, а саме: визнано протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.04.2020 по 31.08.2021 включно та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру; зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати, яка складає різницю між фактично отриманою з 01.04.2020 року по 31.08.2021 року заробітною платою та належною до виплати заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Позивачем 02.08.2022 отримано виконавчий лист. 12.08.2022 за заявою позивача державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенком В. відкрито виконавче провадження № 69629357 щодо виконання рішення суду по справі № 280/9496/21.

06.09.2022 ОСОБА_1 направлено листа до Департаменту ДВС МЮУ щодо тривалого невиконання рішення суду та 12.09.2022 відповідачем надано відповідь на звернення.

28.09.2022 на особистий рахунок позивача Запорізькою обласною прокуратурою було перераховано 23995 грн.

18.10.2022 позивачу на електронну пошту надійшла відповідь, з якої вбачається, що 25.08.2022 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В вказаною постановою позивач не згодний та просить її скасувати, оскільки вважає, що рішення суду по справі 280/9496/21 в повному обсязі виконано не було та підстави для її прийняття відсутні. Просить позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечив із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 18.11.2022. Так у відзиві, зокрема, зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 69629357 у примусового виконання виконавчого листа № 280/9496/21, виданого 02.08.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Запорізької обласної прокуратури провести нарахування та виплату виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати, яка складає різницю між фактично отриманою з 01.04.2020 року по 31.08.2021 року заробітною платою та належною до виплати заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Листом Запорізької обласної прокуратури за № 21-167 вих-22 було повідомлено відділ про фактичне виконання рішення суду. До листа додано платіжне доручення № 13139 та розрахунок згідно з яким різниця між фактично виплаченою заробітною платою ОСОБА_1 та нарахованої заробітної плати становить 29807,45 грн. У зв`язку з фактичним виконанням рішення суду було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважає прийняту постанову правомірною та просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання 24.11.2022 не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений.

Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути в порядку письмового провадження, у задоволенні позову просить відмовити. Крім того, разом із вказаною заявою подав до суду пояснення по суті справи, де, зокрема, зазначив, що при винесенні рішення судом не було визначено відповідно до якої редакції ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» необхідно здійснювати розрахунок заробітної плати позивача. Разом з тим ОСОБА_1 було здійснено на виконання рішення суду нарахування та виплату заробітної плати, з урахуванням отриманої різниці, у розмірі 29807,45 грн. та утримано з цієї суми всі податки. Також вказує на те, що Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 не було зазначено про здійснення окремого перерахунку інших виплат позивача, зокрема матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка була виплачена обласною прокуратурою у серпні 2021 року відповідно до наказу керівника обласної прокуратури від 13.08.2021 № 1193к. Вважає, що Запорізькою обласною прокуратурою було в повному обсязі виконано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 280/9496/21 рішення Запорізького окружного адміністративного від 29 листопада 2021 року у справі №280/9496/21 було скасовано та прийняти нову постанову, а саме: визнано протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.04.2020 по 31.08.2021 включно та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у серпні 2021 року відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру; зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати, яка складає різницю між фактично отриманою з 01.04.2020 року по 31.08.2021 року заробітною платою та належною до виплати заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

02.08.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом ОСОБА_1 видано виконавчий лист по справі № 280/9496/21.

12.08.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69629357 з виконання виконавчого листа № 280/9496/21, виданого 02.08.2022.

Листом від 26.08.2022 Запорізькою обласною прокуратурою було повідомлено відповідача про виконання постанови державного виконавця № 69629357 від 12.08.2022 та надано розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 31.08.2021, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 01.01.2019, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно із наданим Запорізькою обласною прокуратурою розрахунком, виходячи з даних перерахунку, різниця між фактично виплаченою заробітною платою ОСОБА_1 та нарахованої заробітної плати за ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» становить 29807,45 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 13139 від 26.09.2022 вказана у розрахунку сума з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 23995 грн. була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 , що позивачем не заперечується.

18.10.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69629357 з примусового виконання виконавчого листа № 280/9496/21, виданого 02.08.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивача звернувся до суду із вказаним позовом.

Підставою виникнення даного спору є незгода позивача з розрахованою боржником сумою заробітної плати, яку у подальшому було сплачено та у зв`язку з чим виконавче провадження було закрито.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII занотовано: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Унормуванням статті 10 Закону № 1404-VIIIзаходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІзобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону № 1404-VIIIвизначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами ч. 6ст. 26 Закону № 1404за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Спеціальні норми, якими врегульовані дії державного виконавця при виконанні рішення суду, містяться у статті 63 Закону № 1404.

Стаття 63 Закону № 1404-VIIIвизначає, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що у державного виконавця відсутнє право на розширене, власне тлумачення рішення суду, яке він виконує.

Унормування п. 9 ч. 1, ч. 2 ч. 3ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлюють, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Судом встановлено та як було уже зазначено вище, що 18.10.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69629357 з примусового виконання виконавчого листа № 280/9496/21, виданого 02.08.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом (виконавчий документ виконано, суму боргу нараховано та сплачено на користь стягувача у повному обсязі в добровільному порядку).

В якості підтвердження виконання рішення суду Запорізькою обласною прокуратурою надано розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 31.08.2021, відповідно до якої різниця між фактично виплаченою заробітною платою ОСОБА_1 та нарахованої заробітної плати за ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» становить 29807,45 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та виплату якої позивачем підтверджено.

Тобто, із наданих державному виконавцю документів вбачається, що рішення суду боржником виконано, розмір заборгованості не був прямо встановлений рішенням суду, через що державний виконавець не мав можливості безпосередньо перевірити повноту виконання судового рішення боржником.

З огляду на викладене вимоги позовної заяви ОСОБА_1 в частині зобов`язального характеру не мають підстав для задоволення, так як державний виконавець діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідачем доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є не доведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Запорізька обласна прокуратура (69000, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29А) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28.11.2022.

Суддя А.В. Сіпака