Справа № 260/1082/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 260/1082/22 пров. № А/857/10484/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Сеника Р. П., Шинкар Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ужгородської міської ради Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Ващиліним Р. О. у м. Ужгороді, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Ужгородської міської ради Закарпатської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03.02.2022 № 635 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам бойових дій» в частині відмови йому у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, позиція НОМЕР_1 , на території ТВІА «Чайка» по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування гаража № НОМЕР_1 , розташованого на території ТВІА «Чайка» по вул. Петра Гулака-Артемовського, 9.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він виконав установлені законодавством умови для реалізації права на одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, однак, відповідач протиправно відмовив у наданні йому такого дозволу без зазначення підстави, рекомендуючи лише оформити земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, що не відповідає вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 вказаний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з огляду на те, що на спірній земельній ділянці у позивача знаходиться тимчасовий металевий гараж, який не підлягає приватизації, а набуття прав на земельні ділянки кооперативів здійснюється відповідними юридичними особами, а не окремо громадянами-членами кооперативу.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Ужгородської місько ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража (позиція № НОМЕР_1 ), розташованого на території Товариства власників індивідуальних автогаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , до якого додано копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, посвідчення № НОМЕР_2 від 17.02.2016, витягу з рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 20.12.2021 №576 про переоформлення гаража (позиція №117) на ОСОБА_1 , топогеодезичної зйомки території гаражного кооперативу «Чайка» за квітень 1998 року, погодження правління АГК «Чайка» для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Рішенням Ужгородської міської ради від 03.02.2022 №635 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам бойових дій» у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу було відмовлено та рекомендовано оформити земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна (пункт 2.23 рішення).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, підстави для відмови, якими Ужгородська міська рада обґрунтовує прийняте рішення, суперечать нормам статті 118 Земельного кодексу України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара (пункт «д» частини першої статті 121 Земельного кодексу України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої органи, визначені в статті 118 Земельного кодексу України, в місячний строк приймають одне з відповідних рішень.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати такий дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 22.12.2018 (справа № 804/1469/17).

Як встановлено з матеріалів справи, у клопотанні ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До вказаного клопотання ним було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Таке клопотання було адресовано Ужгородській міській раді, до виключної компетенції якої належить вирішення питання безоплатної передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян.

Слід зазначити, що Ужгородською міською радою на пленарному засіданні сесії за наслідками розгляду клопотання позивача було прийнято рішення від 03.02.2022 № 635 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою без зазначення при цьому жодної підстави для такої відмови, а лише рекомендовано оформити земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна.

Незазначення відповідачем підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченої частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, свідчить про протиправність згаданого вище рішення.

Що ж стосується покликання відповідача на те, що ОСОБА_1 належить гараж, земельна ділянка для обслуговування якого приватизації не підлягає, то слід зазначити, що належний позивачу гараж жодного відношення до клопотання від 27.12.2021 немає, оскільки у клопотанні позивач просив надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою саме для будівництва та обслуговування індивідуального гаража в порядку статті 118 Земельного кодексу України.

Також відповідачем не підтверджено жодними доказами передання спірної земельної ділянки гаражно-будівельному кооперативу чи будь-якій іншій фізичній чи юридичній особі, а тому така є вільною та може бути безоплатно передана громадянам України у встановленому законом порядку, а висновок відповідача про те, що набуття прав на земельні ділянки кооперативів здійснюється виключно юридичними особами не ґрунтується на нормах Земельного кодексу України, є надуманим та не заслуговує на увагу.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача від 03.02.2022 № 635 в частині пункту 2.23, що стосується позивача, та наявність підстав для його скасування в цій частині.

Отже, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради Закарпатської області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року у справі № 260/1082/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 24.11.2022