Справа № 640/8063/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 640/8063/20

адміністративне провадження № К/990/31341/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року

у справі №640/8063/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еска Капітал» до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

11 листопада 2022 року до касаційного суду надійшла скарга Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №640/8063/20 є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження заявник зазначив, що станом на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо процедури реалізації Укртрансбезпекою своїх повноважень щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності у разі ненадання всіх документів, які можуть підтвердити статус такого суб`єкта, визначені статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ, зокрема, договору оренди. Судами першої та апеляційної інстанції було допущено порушення норм матеріального права, зокрема, неправильне тлумачення вищевказаного закону, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Суд наголошує, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та інше), а також зазначення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Так, у статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» міститься указівка на те, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, згідно переліку, наведеного у цій статті.

Із тексту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень установлено, що скаржник, фактично, не погоджується зі скасуванням постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №179376 від 27 січня 2020 року.

Так, вирішуючи спір по суті суди установили, що службовими особами відповідача встановлено порушення норм навантаження транспортного засобу DAF FT 95.430 з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «Еска Капітал», про що зазначено у свідоцтві серії НОМЕР_2 .

У подальшому до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000,00 грн, про що направлено постанову №179376 від 27 січня 2020 року.

Згідно з абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суди зазначили, що зі змісту наведеної норми убачається, що відповідальним за порушення вимог, зокрема, вагових норм транспортного засобу, є автомобільний перевізник, який на комерційній основі перевозить вантаж.

Так, судами установлено, що позивач як власник транспортних засобів передав їх в оренду іншим особам. Таким чином, спірним питанням є кваліфікація відповідачем ТОВ «Еска Капітал» як автомобільного перевізника.

До матеріалів справи позивачем було надано договір фінансового лізингу №121218/ФЛ-751 від 12 грудня 2018 року, за змістом якого ТОВ «Еска Капітал» (лізингодавець) передає у володіння та користування два тягачі DAF FT 95.430 на користь ТОВ «Юг-Уголь» (лізингоодержувач).

З урахуванням викладеного, станом на дату проведення перевірки (18 грудня 2019 року), автомобіль, щодо якого встановлено порушення вантажних норм, перебував у користуванні ТОВ «Юг-Уголь».

При цьому, суди акцентували увагу на тому, що належність на праві власності згаданого тягача позивачу не спростовує тієї обставини, що ТОВ «Еска Капітал» не провадив діяльність з перевезення, тобто не був автомобільним перевізником на тягачі DAF FT 95.430 із заводським номером: XLRTE48XSOE691479 станом на дату проведення перевірки.

За таких обставин, суди констатували порушення відповідачем принципу обґрунтованості рішення, оскільки доказів встановлення особи перевізника матеріали справи не містять, а відомості про позивача взяті з технічного паспорту транспортного засобу.

Так, суди дійшли висновку про те, що оскільки штрафні санкції, передбачені частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автоперевізника, встановлення особи, яка здійснює відповідні послуги є обов`язковим для правомірного винесення постанови.

Так, наведена скаржником норма права (стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт») є загальною, а касаційна скарга не містить належних аргументів щодо її неправильного застосування судом апеляційної інстанції та необхідності висновку Верховного Суду щодо цієї норм саме у цій справі у контексті установлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі №640/8063/20.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі №640/8063/20 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

Суддя Верховного Суду