Справа № 520/8716/22
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

25 листопада 2022 року Справа № 520/8716/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому зсіданні з повідомленням сторін та виклик свідків по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харкiвськiй областi від 17 листопада 2021 року про заборону в`їзду в Україну, винесене відносно громадянина Таджикистану ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 19.10.2022 було відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Разом з адміністративним позовом позивачем було подано клопотання, в якому він просив викликати для допиту у судовому засіданні наступних свідків: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в даний час мешкає (знаходиться): АДРЕСА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що позивачем поданий позов про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну від 17.11.2021р., винесене відносно позивача. Як зазначає представник позивача, позивач дійсно проживав однією сім`єю з громадянкою України, вели спільне господарство. Також позивач по мiрi можливості допомагав дружині в організації поховання її батьків. Зазначені обставини, на думку представника позивача, мають істотне значення для обґрунтування позову, оскільки позивач має намір і в подальшому спільно проживати однією сім`єю з дружиною в Україні. Представник позивача зазначив, що вищевказані обставини можуть підтвердити родичі дружини позивача, її рідні брат та сестра: ОСОБА_8 і ОСОБА_7 . Ці свідки періодично приходили в гості до позивача з дружиною, спілкувались, проводили разом з ними дозвілля.

14.11.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просив розглядати справу у судовому засіданні з повідомленням сторін з метою виклику і допиту свідків.

Суд дослідивши клопотання та матеріали справи дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.5 ст.12 Кодексу про адміністративне судочинство України (далі - КАС України) умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно з ч.3 вказаної статті загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частина 5 статті 262 КАС України встановлює, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При цьому, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Суд згідно з ч.6 вказаної статті може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Тобто, письмова форма судового розгляду справи не свідчить про позбавлення особи права на судовий захист.

Вказаний спір не відноситься до категорії спорів, визначених ст.263 КАС України.

Щодо допиту осіб в якості свідків, суд урахував наступне.

Згідно з ч.1 ст.65 КАС України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КАС України свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Частина 1 ст.91 КАС України визначає, що показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.91 КАС України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.92 КАС України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Суд урахував встановлені стандарти доказування.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.73 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Частина 2 ст.74 КАС України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно з ч.1 ст.76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76 КАС України).

Отже, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд врахував, що у цій справі спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харкiвськiй областi від 17 листопада 2021 року про заборону в`їзду в Україну, винесене відносно громадянина Таджикистану ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1

Предмет адміністративного позову, у даному випадку, вимагає ретроспективного аналізу правовідносин, що виникли між сторонами. Натомість під час вирішення спору суд перевіряє дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, процедури прийняття спірного рішення та з`ясовує причини, що супроводжували відповідні обставини прийняття такого рішення, які аргументи та докази надавалися позивачем відповідачу у таких правовідносинах.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17 погодився рішенням суду апеляційної інстанції, зазначивши, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Також вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі. Тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Слід зазначити, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч.2 ст.73 КАС України.

Згідно ч.4 ст.74 КАС України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, з урахуванням предмету заявленого адміністративного позову, в порядку п.1 ч.2 ст.72 КАС України ці дані повинні встановлюються письмовими та електронними доказами.

Усні пояснення свідків у даній справі не можуть бути належним доказом в розумінні ст.73 КАС України.

То ж допит свідків не є доцільним, позаяк такі свідчення не відповідатимуть ознаці належності доказу.

Суд наголошує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні) не позбавляє та не обмежує учасників справи у наданні письмових доказів, заяв по суті та додаткових письмових пояснень у порядку, визначеному вимогами Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі письмових пояснень щодо змісту позовних вимог та наданих доказів до справи, з посиланням на обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який продовжено з 05 год 30 хв 26.03.2022 року строком на 30 діб на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022 року, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року, змінено статтю 1 Указу № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.04.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23.08.2022 року строком на 90 діб.

Згідно з опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Внаслідок викладеного на час вирішення цієї справи в Україні діють особливі умови щодо переміщення та перебування осіб, що вимагають забезпечення створення умов для їх фізичної захисту та безпеки. Суд врахував місцезнаходження сторін на території, що зі значною інтенсивністю протягом всього запровадженого воєнного стану перебуває під загрозою повітряної тривоги. Періодичність оголошених повітряних тривог у місті Харкові та Харківській області дають підстави для висновку щодо ризикованості переміщення осіб до місцезнаходження суду та іноді унеможливлення проведення відкритих судових засідань протягом їх дії.

Проведення відкритих судових засідань в інших, аніж зали відповідного суду приміщеннях на дату розгляду клопотання чинним процесуальним законом не передбачено.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Тому діяльність органів державної влади не повинна створювати загрозу життю та здоров`ю людей.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зазначене кореспондується з вимогами ч.2 ст.9 КАС України, згідно з якою суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Представник позивача не зазначив жодного обґрунтованого доводу щодо необхідності проведення судового розгляду справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін з урахуванням викладених вище обставин і фактів, не вказав підстав, наявність яких може свідчити про неможливість об`єктивного та справедливого вирішення спору правилами спрощеного провадження без такого виклику, не пояснив суду, які обставини та факти можуть мати складність у розумінні чи з`ясуванні для суду.

Кількість учасників спору невелика. Викладені підстави позову свідчать про необхідність з`ясування фактичних обставин спору з письмових доказів, адже встановленню підлягають факти щодо правомірності або протиправності рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харкiвськiй областi від 17 листопада 2021 року про заборону в`їзду в Україну, винесене відносно громадянина Таджикистану ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та оцінка їх обґрунтованості, що можливо з`ясувати виключно з письмових доказів.

Тому суд дійшов висновку про недоцільність судового розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Керуючись ст.ст. 12, 44, 47, 72-77, 91, 92, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому зсіданні з повідомленням сторін та виклик свідків по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя В.В. Єгупенко