Справа № 500/5300/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

Справа № 500/5300/21

25 листопада 2022 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши заяву Головного управління ДПС у Тернопільській області про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 194259,62 грн.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 24.11.2021 задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у цій адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №500/8230/21.

25.08.2022 ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду.

17.10.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з припиненням трудових відносин з суддею Баранюком А.З. (у провадженні якого перебувала дана справа) та за результатами повторного автоматизованого розподілу визначено суддю Чепенюк О.В. для розгляду справи.

Ухвалою судді від 19.10.2022 прийнято адміністративну справу до провадження, визначено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

04.11.2022 до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій представник позивача, серед іншого, відмовляється від позову та просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 157087,71 грн. Така заява обґрунтована тим, що заявлений до стягнення в судовому порядку податковий борг в сумі 194259,62 грн частково сплачений відповідачем, а саме на суму 157087,71 грн. Також представник позивача просить повернути Головному управлінню ДПС у Тернопільській області судовий збір у сумі 643,89 грн шляхом його стягнення з відповідача.

Вирішуючи подану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що відмову від позову необхідно прийняти, а провадження у справі - закрити, з огляду на таке.

Частиною першою, шостою статті 47 КАС України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Суд не приймає відмови позивача від позову <…>, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду із заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу на загальну суму 157087,71 грн у зв`язку із сплатою вказаної суми відповідачем, зокрема, 21.09.2021 частково погашено заборгованість по платежу податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в сумі 138202,84 грн, та 18.10.2021 частково погашено заборгованість по платежу податок на додану вартість в сумі 18884,87 грн що підтверджується відомостями інтегрованої картки платника по вказаних платежах (а.с.73-74, 105), і такі дії позивача не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, тому суд дійшов висновку про необхідність прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі у вищевказаній частині позовних вимог.

Щодо повернення Головному управлінню ДПС у Тернопільській області сплаченого судового збору у сумі 643,89 грн шляхом його стягнення з відповідача в порядку, передбаченому статтею 140 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Так, частиною першою статті 139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини другої статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зі змісту наведених положень КАС України вбачається, що процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Водночас у контексті відшкодування судового збору у статтях 139-142 КАС України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Зокрема, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача (стаття 140 КАС України).

Частиною першою статті 142 КАС України визначено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналіз змісту частин першої-третьої статті 139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Суд вважає, що такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`язаний із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 140 КАС України встановлює особливості розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову. Отже, ці особливості стосуються певної (однієї із багатьох, що згадані в статті 139 КАС України) ситуації - реалізації позивачем свого процесуального права на відмову від позову та прийняття судом відповідного рішення. Та обставина, що в цій статті не зазначено правового статусу позивача (суб`єкт владних повноважень чи особа), на думку суду, не змінює підходу, запровадженого в загальній нормі (стаття 139 КАС України) про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не підлягають розподілу за результатом розгляду справи, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 29.08.2022 у справі № 826/16473/15, у якій об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 380/3138/20 щодо можливості покладення на відповідача обов`язку відшкодування понесених позивачем суб`єктом владних повноважень судових витрат як міри відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку, та дійшла висновку про те, що передбачене статтею 140 КАС України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, незалежно від результату розгляду справи не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вказаний висновок підтриманий Верховний Судом також у постанові від 16.09.2022 у справі №826/20304/16.

Таким чином, клопотання представника позивача про повернення Головному управлінню ДПС у Тернопільській області сплаченого судового збору у сумі 643,89 грн шляхом його стягнення з відповідача в порядку, передбаченому статтею 140 КАС України, задоволенню не підлягає.

Водночас за приписами статті 142 КАС України, якій кореспондують норми частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивач при зверненні до суду з цією позовною заявою, що містить вимоги майнового характеру (ціна позову 194259,62 грн), сплатив судовий збір у сумі 2913,89 грн відповідно до платіжного доручення №1195 від 18.08.2021. У зв`язку із відмовою від позову в частині позовних вимог на суму 157087,71 грн, пред`явленим до стягнення з відповідача залишається податковий борг у розмірі 37171,91 грн.

З огляду на положення статті 142 КАС України, Головному управлінню ДПС у Тернопільській області необхідно повернути з бюджету п`ятдесят відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовні вимоги у розмірі 157087,71 грн, від яких відмовляється позивач, що становить 321,95 грн (643,89 грн х 50%).

Керуючись статтями 132, 142, 189, 238, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову Головного управління ДПС у Тернопільській області від позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з неї податкового боргу у розмірі 157087,71 грн.

Провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 157087,71 грн закрити.

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про повернення сплаченого судового збору у сумі 643,89 грн шляхом його стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Повернути Головному управлінню ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в ) з бюджету п`ятдесят відсотків судового збору, що становить 321,95 грн (триста двадцять одну грн 95 коп.), який сплачений платіжним дорученням №1195 від 18.08.2021.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 25 листопада 2022 року

Суддя Чепенюк О.В.