Справа № 500/3279/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3279/22

17 листопада 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Майка А.Б.

представника відповідача Шмигельський В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області (далі відповідач, Гусятинська селищна рада), в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста з ведення реєстру Гусятинської селищної ради Розембайгер О.І. від 31.08.2022 про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати уповноважену посадову особу (спеціаліста з ведення реєстру) Гусятинської селищної ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.08.2022 ОСОБА_2 через Центр надання адміністративних послуг, звернулась до головного спеціаліста з ведення реєстру Густинської селищної ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . 31.08.2022 головним спеціалістом з ведення реєстру Густинської селищної ради було відмовлено у реєстрації місця проживання (перебування), відповідно до п.3 ч.1 ст.12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні". Однак позивачем було подано документи визначені в п. 18 Правил реєстрації місця проживання і Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

На думку позивача, спірне рішення про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) є протиправним та підлягає скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.09.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 28.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, 11.10.2022 Гусятинською селищною радою подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що оскільки ОСОБА_2 не є громадянкою України (іноземка), то відповідно до ч.6 ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", при подані заяви до Центру надання адміністративних послуг Гусятинської селищної ради повинна була подати паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, або рішення про визнання особою без громадянства, видане центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері реєстрації фізичних осіб, та засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними. Жодного із перелічених документів позивачем не було додано до заяви. Посилання позивача на те, що 31.08.2022 до Центру надання адміністративних послуг Гусятинської селищної ради були подані документи визначені в п.18 Правил реєстрації місця проживання і Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, яка втратила чинність, також є не зрозумілим, оскільки ОСОБА_1 було роз`яснено, що механізм здійснення реєстрації місця проживання (перебування) визначається, окрім відповідних законів, також Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування) який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265.

За таких обставин, відповідач вважає, що оскаржуване рішення про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) прийняте у відповідності до вимог законодавства України, тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позові, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відзначив про наявність у ОСОБА_1 паспортного документу та подання його разом із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Наголосив, що працівник Центру надання адміністративних послуг Гусятинської селищної ради не мав жодних правових підстав, без отримання усіх передбачених законом документів від заявника, здійснювати реєстрацію місця проживання позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації, про що свідчить паспорт НОМЕР_1 , виданий 13.09.2007 ВУФМС Росії Краснодарського краю в центральному окрузі міста Новоросійська (а.с.38-42).

26.03.2015 позивачу видано посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 (а.с.5).

31.08.2022 ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг Гусятинської селищної ради з заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Шляхом проставлення 31.08.2022 головним спеціалістом з ведення реєстру територіальної громади службової відмітки на заяві, у реєстрації місця проживання (перебування) позивач відмовлено відповідно до п.3 ч.1 ст.12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

Згідно з п.12 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи врегульовано ст.9 зазначеного Закону, у відповідності до положень якої у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються:

1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років;

3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України);

4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника);

5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору;

7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі відсутності документів, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла.

У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання (перебування) подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Під час особистого відвідування особою органу реєстрації заява про реєстрацію місця проживання (перебування) формується посадовою особою органу реєстрації з використанням відповідних програмно-технічних засобів та відтворюється у паперовій формі.

Військово-обліковий документ подається у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Якщо у свідоцтві про народження дитини віком до 14 років зазначено, що батьки або один із батьків дитини є іноземцем чи особою без громадянства, для реєстрації місця проживання такої дитини вперше, крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, додатково подається довідка про реєстрацію особи громадянином України. Іноземці, особи без громадянства, які для реєстрації місця проживання подали посвідку на постійне проживання або посвідку на тимчасове проживання, додатково подають паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, або рішення про визнання особою без громадянства, видане центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері реєстрації фізичних осіб, та засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання (перебування) подання особою відомостей та/або документів, не передбачених цим Законом.

В силу вимог п.3 ч.1 ст.12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо: особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі.

Відтак станом на час виникнення спірних правовідносин існує чіткий механізм, яким передбачено процедуру отримання адміністративної послуги зі здійснення реєстрації місця проживання (перебування) особи, та законодавчо закріплено підставу для відмови у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі не подання документів в повному обсязі.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є іноземкою, яка 31.08.2022 для реєстрації місця проживання подала посвідку на постійне проживання.

Проте обов`язок додатково подати паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, або рішення про визнання особою без громадянства, видане центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері реєстрації фізичних осіб, та засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, передбачений ч.6 ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", позивачем не виконано.

Надаючи оцінку доводам позивача про подання разом із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), в тому числі, паспортний документ, суд враховує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації, про що свідчить паспорт НОМЕР_1 , виданий 13.09.2007 ВУФМС Росії Краснодарського краю в центральному окрузі міста Новоросійська.

Згідно з п.9 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" термін "паспортний документ особи" - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що інші терміни вживаються в цьому Законі у значеннях, наведених у законах України "Про адміністративні послуги", "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг" та інших законодавчих актах України.

Так, відповідно до п.6, 16 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства":

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

З огляду на викладене, оскільки представлений позивачем паспорт громадянина Російської Федерації, тобто паспорт країни його походження, не є паспортним документом іноземця в розумінні вищенаведеної законодавчої норми, відповідачем підставно зроблено висновок про невиконання ОСОБА_3 , яка реєструє місце свого проживання (перебування) на підставі посвідки на постійне проживання, вимоги подати паспортний документ іноземця, що передбачена Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", а вказане позивачем порушення його прав не відповідає дійсним обставинам справи.

При цьому, спірним рішенням позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання саме з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" - особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача на те, що 31.08.2022 до Центру надання адміністративних послуг Гусятинської селищної ради були подані документи визначені в п.18 Правил реєстрації місця проживання і Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, яка втратила чинність на час виникнення спірних правовідносин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, якою також затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), що визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, оскільки законодавчо закріплена необхідність подати паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, або рішення про визнання особою без громадянства, видане центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері реєстрації фізичних осіб, та засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, особі яка реєструє місце свого проживання (перебування) на підставі посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання, суд приходить до висновку, що спірне рішення про відмову ОСОБА_3 у реєстрації місця проживання (перебування) прийнято в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбачені чинним законодавством, з дотриманням принципів пропорційності та законності у відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправним та скасування останнього, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така вимога є похідною.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Судом також враховується п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Гусятинська селищна рада Чортківського району Тернопільської області (місцезнаходження/місце проживання: пров. Героїв Майдану, 1,смт.Гусятин,Тернопільська область,48201, код ЄДРПОУ/РНОКПП 04396391);

Головуючий суддя Мандзій О.П.