Справа № 520/4838/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 листопада 2022 р. справа №520/4838/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ), третя особа - Державний виконавець Красноградського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Глуховєров Сергій Анатолійович (вул. Бєльовська, буд. 94, м. Красноград, Харківська область, 63304_ про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа - Державний виконавець Красноградського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-53У від 04 лютого 2021 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 27 721,68 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що з 22 листопада 2013 року позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, і обліковується в органах ДПС у як самозайнята особа. З 15 липня 2019 року позивач має основне місце роботи юристом в Красноградському житловому ремонтно-експлуатаційному підприємстві, яке за період з 15.07.2019 по 31.03.2022 щомісячно сплатило за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі. Відповідно до інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по формі ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , страхувальником Красноградське житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство, код 03355258, сплачено страхові внески за період з 15.07.2019 по 31.03.2022 за основним місцем роботи, що звільняє позивача як самозайняту особу від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому спірну вимогу слід скасувати.

Відповідачем у відзиві на позов вказано, що станом на 13.09.2019 до ГУ ДПС у Харківській області з ГУ ДПС у Полтавській області передано інформацію про стан розрахунків платників єдиного внеску (недоїмка / переплата). Згідно з даними інтегрованої картки позивача, передано недоїмку з єдиного внеску, яка станом на 13.09.2019 складає 12 618.02 гривень. Згідно з зазначеною інформацію в інтегрованій картці платника з єдиного внеску за технологічним кодом (71040000) у ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла за рахунок несплати сум нарахувань відповідно до поданого Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік та автоматичних квартальних нарахувань за період з І - IV квартали 2019 року по І - IV квартал 2020 року. Платником самостійно визначені у звіті за період з 01.01.2018 по 30.11.2018 суми єдиного внеску до сплати, які не сплачені. Контролюючий орган зазначає, що станом на 13.09.2019 (дата взяття на облік позивача в ГУ ДПС у Харківській області) в ІКП позивача міститься заборгованість 12 618,02 гривень. З переданої до ГУ ДПС у Харківській області, інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за 2019 рік вбачається: станом на 31.12.2018 заборгованість становить 5 822,90 грн, 18.01.2019 позивач сплачує лише 950 грн, отже, заборгованість становить на 18.01.2019 - 4 196,36 гривень. Надалі, відповідно до самостійно поданої звітності позивачем до ГУ ДПС у Полтавській області 11.02.2019 нарахування єдиного внеску - 9 900,00 грн, з них позивачем сплачується 19.02.2019 лише 950.00 гривень.

Отже, за несвоєчасну сплату єдиного внеску до позивача, відповідно до норм чинного законодавства, ГУ ДПС застосовано штрафну санкцію та пеню.

Відповідач вважає спірну вимогу законною та обґрунтованою.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

11 лютого 2020 року Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-53 про стягнення з позивача 18126,38 грн заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами адміністративного оскарження Рішенням №12429/6/99-00-08-06-01-06 від 06.04.2020 Державної податкової служби України вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-53 від 11 лютого 2020 року ГУ Державної податкової служби у Харківській області була скасована, оскільки оскаржувана вимога сформована без врахування позиції Верховного Суду за результатом розгляду зразкової адміністративної справи №520/3939/19 від 02.09.2019.

Контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 04.02.2021 № Ф-105-53У у розмірі 27 721,68 грн.

За результатами адміністративного оскарження Державна податкова служба України Рішенням №5064/6/99-00-06-02-01-06 від 01.06.2022 за результатами розгляду скарги позивача від 12.05.2022 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 №Ф-105-53У ГУ ДПС у Харківській області відмовлено у її задоволенні.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Не є спірними обставини щодо того, що з 22 листопада 2013 року позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, і обліковується в органах ДПС у як самозайнята особа. З 15 липня 2019 року позивач має основне місце роботи юристом в Красноградському житловому ремонтно-експлуатаційному підприємстві, яке за період з 15.07.2019 по 31.03.2022 щомісячно сплатило за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі, що підтверджується інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по формі ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами норм чинного законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019. по справі №160/3114/19, врахування якої щодо застосування норм права в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковим під час вирішення цього спору.

Отже, вказана вище юридична особа як роботодавець, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачував за нього як страхувальник єдиний соціальний внесок, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності до суду не надано.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17.

При цьому вищевказане на спростовує того, що факт перебування особи на обліку в органах податкової служби у спірний період не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Аналогічні висновки стосуються посилань відповідача на подання платником податку звіту, який контролюючим органом розцінено як намір позивача сплачувати єдиний внесок самостійно.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесені оскаржувані вимоги, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Отже, за наведених вище мотивів, оскаржувана вимога відповідача не можна вважати правомірною, а тому суд дійшов висновку про визнання її протиправною та, як наслідок, про необхідність її скасування.

Згідно з п.2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5 (далі - Порядок) інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

За змістом п.1 розділу ІІ зазначеного Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Згідно з п.4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах №816/2042/16 від 13.02.2018, від 10 квітня 2020 року по справі №813/1760/18 та від 01 липня 2020 року по справі №640/8980/19.

У означеному контексті суд зважає на аргументованість доводів контролюючого органу про те, що станом на 13.09.2019 (дата взяття на облік позивача в ГУ ДПС у Харківській області) в ІКП позивача міститься заборгованість 12 618,02 гривень. З переданої до ГУ ДПС у Харківській області, інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за 2019 рік вбачається: станом на 31.12.2018 заборгованість становить 5 822,90 грн, 18.01.2019 позивач сплачує лише 950 грн, отже, заборгованість становить на 18.01.2019 - 4 196,36 гривень. Надалі, відповідно до самостійно поданої звітності позивачем до ГУ ДПС у Полтавській області 11.02.2019 нарахування єдиного внеску - 9 900,00 грн, з них позивачем сплачується 19.02.2019 лише 950.00 гривень.

У той же час судом визнано протиправним нарахування ЄСВ, штрафів та пені з урахуванням роботи позивача з 15.07.2019 по 31.03.2022, за цей період ЄСВ сплачено страхувальником, у той час як до суду не надано доказів того, що у період з 05.10.2018 по 15.07.2019 позивач був найманим працівником.

Зокрема, у поданій позивачем формі ОК-5 відсутні відомості про сплату позивачем ЄСВ частково за вказані періоди.

Утім, суд позбавлений можливості самостійно визначити суму зобов`язань позивача щодо сплати ЄСВ за вищевказані періоди з урахуванням часткової сплати таких зобов`язань, а також нарахованих сум штрафу та пені, що є виключною компетенцією контролюючого органу, що зумовлює скасування спірної вимоги в цілому з підстав протиправності нарахування позивачу зобов`язань за період з 15.07.2019 по 01.03.2022, що не виключає обов`язку позивача сплатити інші суми зобов`язань за попередні періоди.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи інші справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на вищевикладене суд вважає достатніми підстави для скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), враховуючи встановлені в даному рішенні обставини.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ), третя особа - Державний виконавець Красноградського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Глуховєров Сергій Анатолійович (вул. Бєльовська, буд. 94, м. Красноград, Харківська область, 63304_ про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105-53У від 04 лютого 2021 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з підстав, зазначених в рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 листопада 2022 року.

Суддя Олексій Котеньов