Справа № 420/12955/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 420/12955/21

адміністративне провадження № К/990/32153/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 420/12955/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

23 липня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі - відповідач, ГУ Держспоживслужби в Одеській області), в якому позивач, з врахуванням заяви від 20 грудня 2021 року про збільшення розміру позовних вимог та роз`яснень від 11 липня 2022 року, просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ Держспоживслужби в Одеській області щодо не нарахування та не виплати заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року;

- зобов`язати ГУ Держспоживслужби в Одеській області провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року з врахуванням обов`язкових податкових платежів;

- стягнути з ГУ Держспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року у розмірі - 178 935,56 грн без врахування обов`язкових платежів за період з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року;

- стягнути з ГУ Держспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 06 лютого 2019 року по день ухвалення рішення по справі з розрахунку 347,03 грн/день;

- стягнути з ГУ Держспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року, з врахуванням ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року. Зобов`язано ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року з урахуванням обов`язкових податкових платежів. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 06 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року у розмірі - 133 147,00 грн. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 06 лютого 2019 року по день ухвалення рішення по справі у розмірі 110 355, 36 грн. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 в період з 06 лютого 2019 року по 31 березня 2021 року. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 06 лютого 2019 року по 31 березня 2021 року у розмірі - 132 665,00 гривень з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 квітня 2021 року по день ухвалення рішення по справі у розмірі 99 690,10 гривень. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо питання виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у випадку звільнення працівника, який був прийнятий на роботу по заяві (по причині припинення організації в якій він працював раніше).

Проте такі посилання не відповідають правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас скаржник не визначає щодо конкретно якої саме норми права, відсутній висновок Верховного Суду.

Суд звертає увагу скаржника, що формальне посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України не може вважатись належним виконанням вимог такого пункту щодо його обґрунтування.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 420/12955/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько