Справа № 620/1707/22
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Чернігів Справа № 620/1707/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Мазко Ю.С.,

представника позивача Ярошевича І.О.,

представника відповідача Полегешки Л.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській, в якому просить визнати протиправними податкові повідомлення-рішення від 12.10.2021 № 6104/25010700 та № 6105/25010700.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» під час здійснення господарських операцій діяло відповідно до вимог чинного законодавства, тому порушення, допущені одним платником податків і відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. З цього витікає, що порушення порядку здійснення господарської діяльності чи сплати податків контрагентів - підприємств вказаних в акті (якщо такі порушення мали місце) тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб, оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» надано для перевірки контролюючому органу належним чином завірені копії документів, які об`єктивно підтверджують реальність здійснення господарської операції. Виходячи з наведеного вважає, що платником податку ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» правомірно сформований податковий кредит від постачальників ТОВ «Ю.Р.С.» та ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД» доведений факт отримання товару, робіт/послуг, що підтверджує реальність господарських операцій. Крім того, контролюючим органом не заперечується наявність у ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» необхідних первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку та відповідність вказаних у них обсягів господарських операцій і задекларованих у податковій звітності сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

Ухвалою суду від 03.02.2022 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача в межах встановленого судом строку подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що при проведенні перевірки та розгляді заперечень встановлено, що платник податків ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ», використовуючи схеми ухилення від сплати податків за рахунок схемного податкового кредиту, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету всього на суму 321 732 грн., у тому числі за жовтень 2020 року - 321 732 грн.; та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, наступного звітного (податкового) періоду (р. 21) за листопад 2020 року на 2 421 854 грн., вчинено податкове правопорушення, за яке передбачена фінансова відповідальність, визначена п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України: «Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування». За висновками акта перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.10.2020 №6104/25010700 про донарахування 321 732 грн. податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій у сумі 80 433 грн., №6105/25010700 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2 421 854 гривні.

Представником позивача надіслано до суду відповідь на відзив, в якій підтримав доводи позовної заяви.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-18 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи Головним управління ДПС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Ю.Р.С.» за жовтень-листопад 2020 р. та по взаємовідносинам з ТОВ«АГРЕЙН ТРЕЙД» за листопад 2020 р.

За результатами перевірки складено акт №5387/07/36279482 від 02.09.2021 про результати документальної позапланової виїзної перевірки (т. 1 а.с.24-54).

Перевіркою встановлено:

- порушення ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185. п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що сплачується до державного бюджету всього на суму 321732 грн., в т.ч. за жовтень 2020 р. - 321732 грн.;

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за листопад 2020 р. на - 2 421 854 грн.

Не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки, ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» надіслано заперечення вих. №1299 від 21.09.2021 (т. 1 а.с.55-65).

За результатами розгляду заперечення Головне управління ДПС у Чернігівській області листом від 05.10.2021 № 2377/ж12/25-01-07-03-08 повідомило, що заперечення не підлягає задоволенню, а аргументи, викладені ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» в запереченні, не є достатньо обґрунтованими та не можуть бути враховані при винесенні податкового повідомлення-рішення (т. 1 а.с.69-76).

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення:

від 12.10.2021 №6104/25010700, яким ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» збільшено суму грошового зобов`язання на 402165,00 грн., з яких з податку на додану вартість 321732,00 грн. та штрафних санкцій 80433,00 грн. (т. 1 а.с.19);

від 12.10.2021 №6105/25010700, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2 421 854,00 грн. (т. 1 а.с.21).

ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» звернулось до Державної податкової служби України зі скаргою вихідний №1493 від 29.10.2021р. на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області №6104/25010700 від 12.10.2021 року та №6105/25010700 від 12.10.2021 року (т. 1 а.с.77-87).

За результатами розгляду скарги ДПС України прийняло рішення №28808/6/99-00-06- 01-05-06 від 22.12.2021, яким залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернігівській області №6104/25010700 та №6105/25010700 від 12.10.2021 року, а скаргу - без задоволення (т. 1 а.с.88-91).

По-перше, як встановлено судом, постачання мінеральних добрив здійснювалось відповідно до умов договорів, укладених з ТОВ «Агрейн Трейд» (Постачальник):

- договір поставки №01/2020-д (т. 1 ас.140-151);

- договір постачання мінеральних добрий №02/2020-д (т. 1 а.с.152-155).

За умовами договорів Постачальник зобов`язується поставити (передати у власність Покупцю) в передбачені договором строки, а Покупець прийняти для використання у своїй підприємницькій діяльності, мінеральні добрива (агрохімікати), а в подальшому товар та вчасно оплатити його повну вартість по цінам цього договору.

Відповідно до умов вищезазначених договорів та специфікацій до договорів здійснювалась поставка таких мінеральних добрив (т. 1 а.с.144,149-151,156-1651):

- калій хлористий гранульований;

- аміак рідкий технічний;

- амоній сульфат добривний.

В листопаді 2020 року здійснено поставку мінерального добрива, а саме: калій хлористий гранульований (рожевий) в кількості 153 тонни на загальну суму з ПДВ 1635876.00 гри. Поставки підтверджуються видатковими накладними №162 від 23.11.2020 року (т. 1 а.с.208), №169 від 20.11.2020 (т. 1 а.с.214), №168 від 19.11.2022 року (т. 1 а.с.235).

Перевезення калію хлористого гранульованого здійснювалося власним транспортом ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ», що підтверджується товарно-транспортними накладними №1819, №1620 від 23.11.2020, №1614, №1615. №1616 від 20.11.2020, №1604. №1605, №1606 від 19.11.2020 р. (т. 1 а.с.209-210, 215-217, 236-238).

Протягом листопада 2020 року було використано калію хлористого гранульованого в господарській діяльності підприємства шляхом внесення на поля в кількості 92.65 т, що підтверджується актами на списання матеріальних цінностей №АХ00000649 від 30.11.2020 та №АX00000650 від 30.11.2020 року (т. 2 а.с.45-50,52-53).

Залишок мінерального добрива в кількості 60,35 т. станом на 01.12.2020 залишився на зберіганні по складу матеріалів, добрив, ЗЗР с.Ядути (Борзнянський район Чернігівської області), що підтверджується копією звіту «Товари на складах» за листопад 2020 року (т. 2 а.с.64-65).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно будівля складу належить ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» на праві власності (т.5 а.с.17-19).

На підтвердження факту здійснення господарської операції ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» також надано копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за листопад 2020 р. та копію картки рахунку 631 за листопад 2020 р. по взаємовідносинах з ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД», що підтверджує факт розрахунків між контрагентами за договором №02/2020-д від 24.02.2020 року (т.1 а.с.166-171).

Відповідно до умов Договору поставки №02/2020-д від 24.02.2020 року ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД» здійснювало також поставку аміаку рідкого технічного.

Постачальником (ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД») в листопаді 2020 року здійснено поставку аміаку рідкого технічного в кількості 1009,020 т. на загальну суму з ПДВ 9 807 674,40 грн., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 2081 за листопад 2020 (т. 1 а.с.172-174).

Факт поставки також підтверджується видатковими накладними №145, 146, 147, 148, 149, 150, 151, 152, 154, 156, 158, 160,170, 171. 174, 175, 179, 180, 182, 183, 184. 186 за листопад 2020 року (т.1 а.с.190, 192, 194, 196, 199, 202, 211, 218, 220, 225, 229, 232, 240, 245, 248, т.2 а.с.1, 6, 12, 17, 23, 26, 35).

Перевезення аміаку рідкого технічного здійснювалося найманими перевізниками, що підтверджується товарно-транспортними накладними №Р3284, Р3283, Р3100, Р3099, Р3098, Р3096, Р3097, Р3095, Р3094, Р3088, Р3086, Р3087, 1819, 1620, Р3085, Р2891, 1616, 1614, 1615, Р2890, Р2656, Р2896, Р2892, Р2893, Р2883, Р2657, Р2882, Р2888, Р2884, Р2887, Р2889, 1604, 1605, 1606, Р2575, Р2574, Р2572, Р2573, Р2577, Р2576, Р2581, Р2579, Р2578, Р2584, Р2583, Р2582, Р2580, Р2627, Р2626, Р2625, Р2624, Р2623, Р2632, Р2630, Р2629, Р2628, Р2636, Р2638, Р2635, Р2634, Р2631, Р2640, Р2637, Р2649, Р2647, Р2646, Р2654, Р2645, Р2644, Р2643, Р2641, Р2895, Р2652, Р2651, Р2894, Р2650 за листопад 2020 року (т.1 а.с. 191, 193, 195, 197-198, 200-201, 203-208, 209-210, 212, 215-217, 219, 221-224, 226-228, 230-231, 233-234, 236-238, 241-244, 246-247, 249-251, т.2 а.с. 2-5, 7-11, 13-16, 18-22, 24-25, 27-34, 36-40).

Протягом листопада 2020 року було використано аміак рідкий технічний в господарській діяльності підприємства шляхом внесення на поля в кількості 1006,5 т, що підтверджується актами на списання матеріальних цінностей №29, №АХ00000637, №АХ00000638, №АХ00000639, №АХ00000640, №АХ00000648, які складені протягом листопада 2020 року (т. 2 а.с. 43-44, 59-63).

Залишок мінерального добрива в кількості 2,52 т. був повернутий постачальнику 08.12.2020 року відповідно до повернення постачальнику №17 від 08.12.2020 (т. 1 а.с.239).

На підтвердження факту здійснення господарської операції ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» також надано копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 2081 за листопад 2020 р. та картки рахунку 631 за листопад 2020 р. по взаємовідносинах з ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД», що підтверджує факт розрахунків між контрагентами за договором №02/2020-д від 24.02.2020 (т. 1 а.с.166-174).

Відповідно до умов Договору поставки №01/2020-д від 20.02.2020 року ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД» здійснювало поставку амонію сульфату добривного.

В листопаді 2020 року ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» здійснило попередню оплату на суму 2 279 000,00 грн. за поставку амонію сульфату добривного в кількості 398т, що підтверджується платіжним дорученням №А27205 від 25.11.2020 (т. 1 а.с.175).

Поставка амонію сульфату добривного здійснювалася в грудні 2020 року, що підтверджується видатковими накладними №210, №212. №215, №222, що складені в грудні 2020 року (т.1 а.с.179,181,186,188).

Доставка здійснювалася залізничним транспортом до станцій розвантаження (станція Новгород-Сіверський, станція Доч, станція Прилуки), що підтверджується копіями залізничних накладних №44395960, №44404143, №44404168, №44413169, №44406312, №44415909, №44413185 (т. 1 а.с.180,182-185,187,189).

Перевезення від станції розвантаження з залізничних вагонів до місць зберігання мінерального добрива здійснювалося власним транспортом ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ», що підтверджується копіями накладних (внутрігосподарського призначення) та копіями подорожніх листів вантажних автомобілів, які складені в грудні 2020 року (т.2 а.с.128-167).

Зберігання амонію сульфату добривного здійснювалося на складах підприємства, а саме: в с. Володькова Дівиця в кількості 63,00 т., в с. Смяч в кількості 209.00 т., та в с. Ядути в кількості 126,00 т, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 2081 за грудень 2020 р. та копіями звітів «Товари на складах» за період з грудня 2020 року по липень 2021 року (т. 1 а.с. 174, т. 2 а.с. 66-77).

Використання амонію сульфату добривного в господарській діяльності підприємства здійснювалося шляхом внесення на поля весною 2021 року, що підтверджується актами на списання матеріальних цінностей №АХ00000011 від 26.03.2021, №АХ00000012 від 24.03.2021, №АХ00000034 від 15.04.2021, №2 від 31.03.2021, №7 та №8 від 09.04.2021 (т.2 а.с.41-42, 51, 54-55, 56-58).

Факт оплати за поставлений товар за договорами поставки №01/2020-д від 20.02.2020 та №02/2020-д від 24.02.2020 підтверджується копіями платіжних доручень, копією акту звірки взаємних розрахунків із ТОВ «АГРЕЙН ТРЕЙД» за 2020 рік, а також копією листа №1534 від 25.11.2020 року(т. 1 а.с. 175-178).

Реєстрація податкових накладних здійснювалася за фактом оплати товару в листопаді 2020 року (т.5 а.с.147-198).

По-друге, 23.09.2020 між ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» (Замовник) та ТОВ «Ю.Р.С.» (Перевізник) укладений договір №2309-4 (т.2 а.с.175-185) надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні, за умовами якого Замовник доручає, а Перевізник приймає на себе зобов`язання надати відповідно до умов договору послуги по перевезенню наступних типів вантажів замовника: кукурудзи, соняшника, сої автомобільним транспортом перевізника, а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги по перевезенню та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені договором.

Виконання даного договору підтверджується:

- актом надання послуг між ТОВ «АГРІКОР ХОЛДИНГ» та ТОВ «Ю.Р.С.» із зазначенням маршрутів перевезення, кількості перевезеного вантажу, вартості наданих послуг (т.3 а.с. 1, 7, 14, 42, 58, 81, 108, 133, 171, 199, 225, 239, т.4 а.с. 1, 16, 37, 62, 91, 116, 132, 151, 164, 186, 191, 200, 212);

- реєстри ТТН, перевезень, здійснених ТОВ «Ю.Р.С. за період, який зазначено в кожному конкретному реєстрі (т.3 а.с. 2, 8, 15, 43, 59, 82, 109, 134, 172, 200, 226, 240, т.4 а.с. 2, 17, 38, 63, 92, 117, 133, 152, 165, 187, 192, 201, 213);

- товарно-транспортні накладні, які складені при перевезенні вантажів протягом жовтня-листопада 2020 року (т.3 а.с. 2-6, 9-13, 16-41, 44-57, 60-80, 83-107, 110-132, 135-170, 173-198, 201-224, 227-238, 241-258, т. 4 а.с. 3-15, 18-36, 39-61, 64-90, 93-115, 118-131, 134-150, 153-163, 166-185, 188-190, 193-199, 202-211, 214-217);

- оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за жовтень 2020 р. - листопад 2020 р. по взаємовідносинах з ТОВ «Ю.Р.С.» (т.2 а.с. 168);

- картка рахунку 631 за жовтень 2020 р. - листопад 2020 р. по взаємовідносинах з ТОВ «Ю.Р.С.» (т.2 а.с. 169-172);

- актом звірки взаємних розрахунків за жовтень 2020р. по взаємовідносинах з ТОВ «Ю.Р.С.» (т.2 а.с. 173);

- актом звірки взаємних розрахунків за листопад 2020р. по взаємовідносинах з ТОВ «Ю.Р.С.» (т.2 а.с. 174);

- копія журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах ТОВ «ЕЛЕВАТОР АГРО» у період з 21.09.2020 по 16.12.2020 р. (т.2 а.с. 189-207);

- платіжні доручення (т.2 а.с.208-225).

- скріншоти з треками руху за перевіряємий період по конкретно визначеному автомобілю відповідно до державного номерного знака автомобіля (т.2 а.с. 226-246).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частинами 1 та 2 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. (ст. 179 ГК України).

Частиною першою статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно абзацу одинадцятого статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, товари придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.

При цьому, як встановлено судами, відповідачем не заперечується наявність у позивача необхідних первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, та відповідність вказаних у них обсягів господарських операцій і задекларованих у податковій звітності сум від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток та сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

Висновками перевірки не встановлено фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податку на прибуток, податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі Порядок) (в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки та складання акта перевірки) передбачена необхідність висвітлювати показники на підставі первинних документів податкового та фінансового обліку, чітко викладати зміст порушень з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, додавати до актів письмові пояснення осіб підприємства щодо встановлених порушень, зазначати первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліках, та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, з відображенням повного переліку порушень, вказувати назву, дату, номер документу, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції з посиланням на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені, тощо. Обов`язковість виконання вказаних вимог посадовими особами органів державної податкової служби встановлена в силу положень п.1, п.4 та п.5 вказаного Порядку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну території України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезення таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримані послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.201.1, 201.6 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10. ст.201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.14.1.181 цієї ж статті податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. а пункту 198.1 статті 198ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Кодексу).

Підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, податкової накладної.

Згідно підпункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового періоду).

Відповідно до підпункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 і 3 статті 200 і цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду).

Підпунктом б) пункту 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Тобто податковим законодавством передбачено дві умови відшкодування платнику податків податку на додану вартість, а саме:

сума від`ємного значення податку на додану вартість розрахована згідно з пунктом 200.1 ст.200 ПК України і заявлена платником податків до відшкодування має бути фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України;

сума, заявлена до відшкодування (обчислена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу) станом на дату подання декларації має бути документально підтверджена.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

У постанові від 14.02.2020 (адміністративне провадження № К/9901/26975/18) Верховний Суд зробив висновок, що у разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести, що у нього були встановлені законом підстави для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми податкового зобов`язання.

З`ясовуючи обставини щодо реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 825/3990/14 викладена правова позиція, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2018 року (адміністративне провадження № К/9901/2599/18) наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

При цьому, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Доводи відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі відповідачем не доведено.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже висловив правову позицію з питання, яке постало за даним позовом.

Так, постановами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.02.2020 (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 03.10.2019 (справа № 813/4079/15), від 10.09.2019 (справа №814/2412/17), від 19.02.2020 (справа №804/7750/16), від 01.04.2021 (справа № 816/933/17).

При цьому норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Щодо доводів відповідача про фіктивність укладених договорів між позивачем та вказаним вище контрагентом, то суд погоджується з тим, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п.п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов`язку суб`єкта господарювання здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Відсутність в товарно-транспортних накладних конкретної адреси пункту навантаження, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що законодавством України, зокрема Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. Не передбачено ні право, ні зобов`язання будь-якої із сторін правочину здійснювати контроль щодо показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, що подана іншою стороною правочину.

При цьому, відповідно до законодавства кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.

З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд доходить висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та податку на прибуток не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг (товару), у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відповідачем, в свою чергу, не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, складені контрагентами, зареєстровані у встановленому порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних. Контрагенти у встановленому порядку задекларували свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Розбіжностей в податків звітності відповідачем не виявлено.

З наданих представником позивача доказів вбачається, що укладені позивачем з контрагентами правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю останнього, оскільки вони стосуються із здійсненням та введенням позивачем бухгалтерського та податкового обліку при укладенні та оформленні договорів.

Стаття 6 КАС України передбачає принцип верховенства права при здійсненні адміністративного судочинства.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Відповідно до п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку No 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Серков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Оскільки позивачем доведено дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також надано всі первинні документи, тому позивачем правомірно сформовано податковий кредит.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 8513,47 грн.

Керуючись статтями 168, 227, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомленні-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 12.10.2021 №6104/25010700 та від 12.10.2021 №6105/25010700.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області судовий збір в розмірі 8513 (вісім тисяч п`ятсот тринадцять) грн 47 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 22 листопада 2022 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (вул.Щейгусбківська, 1-А, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592, ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул.Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП44094124).

Суддя О.Є. Ткаченко