Справа № 320/8295/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8295/21 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області) з позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності ГУ ДПС у Київській області щодо списання податкового боргу ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 251 965,94 грн, у тому числі пені в сумі 497,93 грн, як безнадійного;

- зобов`язання ГУ ДПС у Київській області прийняти рішення та списати безнадійний податковий борг ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 251 965,94 грн, у тому числі пені в сумі 497,93 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2022 позов задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Київській області щодо списання податкового боргу ОСОБА_1 по податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 251 965,94 грн, в т.ч. пені в сумі 497,93 грн, як безнадійного;

- зобов`язано Головне управління ДПС у Київській області прийняти рішення про визнання безнадійним та списання податкового боргу ОСОБА_1 по податку з доходів фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 251 965,94 грн, в т.ч. пені в сумі 497,93 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковий борг у Позивача виник з 28.04.2014, а будь-яких заходів щодо його стягнення Відповідач не вживав, то останній вважається безнадійним, що вказує на виникнення у контролюючого органу обов`язку із прийняття рішення про його списання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що встановлений Конституцією України та Податковим кодексом України обов`язок із сплати податків Позивачем виконано не було, а відтак відсутні підстави для списання податкового боргу. Наголошує, що прийняття рішення про списання податкового боргу належить до виключних (дискреційних) повноважень керівника контролюючого органу.

Після усунення визначених в ухвалі від 11.07.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 03.11.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що спір стосується не обов`язку сплати особою податків, а невиконання суб`єктом владних повноважень обов`язку із списання безнадійного податкового боргу. Підкреслює, що Відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, позаяк останній не наділений у межах спірних правовідносин можливістю прийняття альтернативних рішень.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 28.04.2014 подано до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій самостійно було визначено зобов`язання із сплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 274 329,12 грн (а.с. 6-8). Термін сплати податку цього зобов`язання - 31.07.2014.

Судом першої інстанції також встановлено, що у вересні 2014 року Позивачем частково сплачено податок у сумі 22 861,11 грн після граничного терміну сплати, а саме - 23.09.2014, внаслідок чого Відповідачем нараховано пеню за несвоєчасну сплату податку у розмірі 497,93 грн. Борг з податку з доходів фізичних осіб склав - 251 468,01 грн.

Оскільки сплатити всю суму зобов`язання одним платежем у Позивача можливості не було, останній звертався до Відповідача із заявою про розстрочення зазначеного податкового зобов`язання строком на три роки, проте Відповідач відмовив у задоволенні такої заяви.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2014 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області розстрочити виплату грошового зобов`язання (а.с. 26-31).

На теперішній час в інтегрованій картці Позивача як платника податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, рахується заборгованість у сумі 251 965,94 грн, у тому числі пеня у розмірі 497,93 грн (а.с. 65).

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Київській області із заявою про прийняття рішення про списання безнадійного податкового боргу (а.с. 10).

Листом від 16.02.2021 №2587/6/10-36-12-16 Відповідач повідомив Позивача, що підстави для списання безнадійного боргу відсутні та рекомендовано сплатити такий борг (а.с. 11-12).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 14, 19, 36, 38, 46, 57, 101, 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а також Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №577), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на невчинення контролюючим органом дій, спрямованих на списання безнадійного податкового боргу.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

У пункті 101.2 цієї статті під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу (підпункт 101.2.3).

Пунктом 102.4 ст. 102 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

При цьому пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Механізм списання безнадійного податкового боргу, як правильно підкреслено судом першої інстанції, визначено Порядком № 577.

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку № 577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно приписів пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку № 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Матеріали справи свідчать, що податковий борг ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб в сумі 274 329,12 грн виник на підставі поданої останнім податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік від 28.04.2014 №. При цьому, з урахуванням сплати у вересні 2014 року грошового зобов`язання в сумі 22 861,11 грн контролюючим органом було нараховано фізичній особі пеню у розмірі 497,93 грн, а відтак сума податкового боргу Позивача склала 251 965,94 грн.

Із змісту пункту 179.9 статті 179 Податкового кодексу України, якою регламентовано порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації), вбачається наявність у фізичної особи обов`язку самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Відтак 1095-денний термін щодо податкового боргу ОСОБА_1 по декларації за 2013 рік завершився 01.08.2017.

За таких обставин, з урахуванням підтвердження матеріалами справи характеру цього податкового боргу як безнадійного за ознакою збігу строку давності, протягом якого цей борг може бути стягнутий з Позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що податковий борг, суми якого ОСОБА_1 просить зобов`язати ГУ ДПС у Київській області списати, є безнадійним, підлягає списанню, а бездіяльність Відповідача щодо несписання цього боргу - протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування пункту 101.5 статті 101 ПК України у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 0240/2269/18-а, від 09.03.2021 у справі № 300/2353/19, від 02.11.2022 у справі № 380/16255/21.

Доводи Відповідача про втручання судом першої інстанції у дискреційні повноваження ГУ ДПС у Київській області шляхом покладення на нього обов`язку прийняти рішення про визнання безнадійним та списання податкового боргу ОСОБА_1 судовою колегією оцінюються критично з огляду на таке.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки борг ОСОБА_1 у розмірі 251 965,94 грн є безнадійним, відмова ГУ ДПС у Київській області у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем органів доходів і зборів за Позивачем є протиправною та можливості прийняття Відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання контролюючого органу списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 23 листопада 2022 року.