Справа № 299/3757/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 299/3757/22 пров. № А/857/13526/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2022 року у справі №299/3757/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (головуючий суддя першої інстанції Кашуба А.В., місце ухвалення м. Виноградів, дата складання повного тексту 31.08.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Постанова серії БАВ№150590 від 15.07.2022, - в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 15.07.2022 року поліцейський СРПП ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Гук М.М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серії БАВ №150590, за порушення позивачем ч. 2 ст. 126 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП та керуючись ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено стягнення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП в розмірі 3400 гривень.

Позивач вказує, що обставини вказані в постанові не відповідають дійсності, він не порушував правил дорожнього руху передбачених п. 2.1 ПДР, одночасно не заперечує проти тієї обставини, що керував транспортним засобом без мотошолому.

Щодо порушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, позивач зазначає, що 10.11.2020 року він вперше отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 строком дії до 02.07.2022 року. Вказаним посвідченням отримав право керування в наступних категоріях «А» мотоцикли, «В» автомобілі.

15.07.2022 року Позивач керував транспортним засобом марки LIFAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , мотоцикл з об`ємом двигуна 175 куб. сантиметрів (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - додається). Під час руху по автодорозі між смт. Королево та с. Черна його було зупинено поліцейським СРПП ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Гук М.М. (далі - Працівник поліції).

Після зупинки Позивач надав Працівнику поліції вищевказане посвідчення водія, однак Працівник поліції вказав, що вказане посвідчення має завершений строк дії та не надає право на керування транспортним засобом, як наслідок було складено відповідну постанову та притягнуто Позивача до відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Позивач вважає, що вказані дії Працівника поліції є незаконними, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серії БАВ №150590 підлягає скасуванню.

Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом та накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час, в тому числі на території всієї Закарпатської області.

Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009 року, зі змінами та доповненнями (далі Положення), є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

Пунктом 2 Положення передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: «А» - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Той факт, що Позивач керував транспортним засобом категорії «А» підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та змістом постанови; той факт, що позивач має посвідчення водія відповідної категорії та пред`явив його Працівнику поліції підтверджується посвідченням водія серії НОМЕР_1 та змістом оскаржуваної постанови, де в графі: «серія та номер документа, що посвідчує особу», вказано: «п.в. КВІ 473339 від 10.11.2020 року».

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2022 року позов задоволено. Постанову про адміністративне правопорушення БАВ№150590 від 15.07.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 грн - скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стягнуто із ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2992,40 грн (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі.

Зокрема апелянт вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, в також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача усіх понесених витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу виходив з того, що розмір витрат підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з укладеного між позивачем та адвокатом Стасюком Юрієм Павловичем договору про надання правничої допомоги від 22.07.2022 відповідно до якого адвокат здійснює представництво інтересів та захист прав ОСОБА_1 в судових інстанціях.

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги від 22.07.2022 року є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у справі за позовною заявою про скасування постанови серії БАВ №150590 від 15.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору, гонорар визначений п. 1.1. Договору становить 2000 (дві тисячі) гривень та повинен бути сплачений клієнтом не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання Договору. Гонорар підлягає сплаті на рахунок Адвоката за реквізитами UA3600195, РНОКПП .

На підтвердження здійснення вказаних витрат, представником позивача надано Меморіальний ордер №ПН3164818 від 22.07.2021 на суму 2000 грн., яким підтверджено оплату вказаної суми позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на обсяг наданих послуг, виходячи з критерію пропорційності, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 2000,00грн.

Разом з тим, апеляційний суд також враховує, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до переконання про те, що висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 2000 грн. є вірним.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2022 року у справі №299/3757/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 25.11.22