Справа № 309/589/22
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2022-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2022 року м. Ужгород№ 309/589/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - не з`явився,

відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , представник - Бочко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 9 листопада 2022 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.01.2022 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що своїм наказом №4 від 10.01.2022 року звільнив ОСОБА_1 з посади начальника відділення офіцерів запасу і кадрів та із лав Збройних Сил України, а також цим же днем виключив зі списків особового складу зазначеної установи та всіх видів забезпечення.

Позивач вважає вказаний нормативно-правовий документ не відповідає закону.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021р. позивача поновлено на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 з 02 грудня 2016 року, правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на загальну суму 443 006,16 грн.

Реально рішення суду було реалізовано в листопаді 2021р. (рапорт, щодо прийняття посади від 01.11.2021р.). Днем здачі посади вважає 10.01.2022р. (рапорт від 10.01.2022р.).

В позовній заяві позивач зазначає, що також при звільненні не було проведено розрахунок при звільненні.

Окремо вважає, що своїми діями ІНФОРМАЦІЯ_5 порушив його права на повагу людської гідності, передбачені ст.28 Конституції України, ч.1 ст.297 ЦК України, ч.2 ст.297 ЦК України, де зафіксована гарантія недоторканності гідності фізичної особи, а відтак вважає, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, яку він оцінює в розмірі 443 тис грн.( а.с.3)

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 45), де відмовився від скасування Наказу №4 від 11.01.2022 року та просив «Визнати та скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 , в частині що стосується його звільнення, дата та номер якого невідомий».

Позивач у жодне судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. (а.с.58, 64, 105, 118, 172)

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає, вважає такий необґрунтований.

Зазначає, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , призваний на військову службу в ЗС України по частковій мобілізації 12.08.2015 року та був звільнений в запас 01.12.2016 року.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року (справа №826/5470/17). був поновлений на посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_7 Наказом командувача Сухопутних військ ЗС України №295 від 09.09.2021 року. На виконання вказаного рішення суду позивачу за час вимушеного прогулу було нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 443 тис грн.

Представник відповідача зазначає, що колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/5470/17 задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 не було враховано положення ст.22 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу, оскільки 13.07.2021 року останньому виповнилось 62 роки, що унеможливлює його поновлення на займаній посаді та продовженню несення військової служби.

Майор ОСОБА_1 досягнув граничного віку військовослужбовця ще 01.01.2009р., але у відповідності до ч.2 ст. 22 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу - військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово- лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений ч.1 цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України, тобто максимальний строк проходження позивачем військової служби закінчувався 01.01.2014 року.

Оскільки останній досягнув граничного віку військовослужбовця то звільнення позивача з військової служби після наведеної дати є правомірним та законним за будь яких обставин.

В судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що майор запасу ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України 12.08.2015 року та демобілізований 01.12.2016 року.

28.10.2016 року до відома позивача доведено телеграму ІНФОРМАЦІЯ_8 від 27.10.2016 року про те, що п.3 §1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 № 590, відповідно до пп є п. 1 ч. 8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, п. 1 Указу Президента України від 26.09.2016 року № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15, майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас.

На підставі наказу командувача п.2 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 168 від 28.10.2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 01.12.2016 року.

У квітні 2017 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Командувача Сухопутними військами України, ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправним та скасування рішень.

15 березня 2018 року Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

17 травня 2018 року Постановою Київського апеляційного адміністративного суду вказану ухвалу суду першої інстанції було залишив без змін.

26 липня 2019 Постановою Верховного Суду Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва та постанову Київського апеляційного адміністративного суду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

01 лютого 2021 року Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

13 липня 2021 року Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано п.3 §1 наказу командувача Сухопутних військ України від 20.10.2016 року № 590, виданого відповідно до пп.є п.1 ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, п.1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15, яким майора ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , серед інших нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас;

- визнано протиправним та скасовано п.2 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) №168 від 28.10.2016 року, яким майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення;

- поновлено майора ОСОБА_1 на посаді начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 з 02 грудня 2016 року;

- стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на загальну суму 443 006,16 грн. (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті);

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць;

- у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

09 вересня 2021 року на виконання вищезгаданого рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 року (справа №826/5470/17), Наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України №295 від 09.09.2021 року було поновлено.

За розпорядженням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 від 05.11.2021року №8295/6 Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 було проведено огляд ОСОБА_1 - начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_7 .
За результатом проходження ВЛК 19 листопада 2021 року Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 було надано Свідоцтво про хворобу №263, де зазначено, що ОСОБА_1 1959 р.н. непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час. ( а.с. 23-26)
22 грудня 2021 року наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_10 (по особовому складу) № НОМЕР_3 Майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_11 звільнено у відставку за пп.б п.1 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я. Вказаний наказ позивачем не оскаржувався, а зміст якого відповідає висновку вказаному у свідоцтві про хворобу.

10 січня 2022 року Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) №4 Майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_11 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_10 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 у відставку за пп. б п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я, без права носіння військової форми одягу, вважати, що з 10 лютого 2022 року справи та посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

10 січня 2022 року Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) №5 п.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) №4 про звільнення майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_11 скасовано, як нереалізований, у зв`язку ненаданням майором ОСОБА_1 необхідних документів, що необхідні для виключення зі списків особового складу військової частини та проведення розрахунку.

Наказ №5 (по стройовій частині) від 10 січня 2022р. позивачем не оскаржується, а Наказ №4 (по стройовій частині) від 10 січня 2022р. був не реалізований та скасований на підставі чого виключений позивачем із позовних вимог при подачі заяви про уточнення позовних вимог.

Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи (а.с.131), що 21 лютого 2022 року саме Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) №34 Майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_11 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_10 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 у відставку за підпунктом б пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я, без права носіння військової форми одягу, вважати, що з 21 лютого 2022 року справи та посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_11 :

- 3 21 лютого 2022 року виключити із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення.

- Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 09 років 05 місяців 28 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 09 років 05 місяців 28 днів.

- Щорічна основна відпустка за 2021 рік не надавалася. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення, передбачену розділом 23 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року260 за 2021 рік.

- Відповідно до абзацу третього п.14 ст.10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам виплатити грошову компенсацію за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік.

- Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №6393, за 5 календарних років.

- Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, що належало до видачі.

Підстава - Наказ командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_10 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 у відставку за підпунктом б п. 1 ч. 4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я та рапорт ОСОБА_1 від 21.02.2022р. №820. ( а.с. 132)

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За статтею 26 Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Пп "є" п. 1 ч. 8 ст.26 Закону визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, що з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами або 3 цієї частини, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служ військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.

Пунктом 1 Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/21 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації, відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 постановлено провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію", крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Відповідно до приписів ч.10 ст.1 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно із п.1.1 гл.1 р.1 Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 1.2 гл.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Відповідно до п.10 ст. 14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Ч. 7 ст. 26 Закону передбачено, що особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Положення па проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення) визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Так, п.240 Положення встановлено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.
При цьому, згідно вказаного вище пункту після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Також, відповідно до п.6.1. Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин начальниками гарнізонів, штатних ВЛК. військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служба правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Судом встановлено, що за результатом проходження ВЛК 19 листопада 2021 року Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 було надано Свідоцтво про хворобу №263, де зазначено, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час., а на підставі наведеного висновку і був виданий Наказ командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_10 (по особовому складу) від 22 грудня 2021 року №448 про звільнення у відставку за пп. б п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я, без права носіння військової форми одягу. Вказаний факт сторонами не заперечується.
Також факт волевиявлення позивача підтверджується тим, що 9 грудня 2021 року ОСОБА_1 власноручно написав рапорт, яким клопотав перед вищим командуванням про своє звільнення з військової служби «за станом здоров`я», оскільки перебував на військовій службі понад гранично допустимий вік. (а.с. 7)

Відповідно до ст. 233 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна надіслана особова справа військовослужбовця.

Як вже було встановлено вище - на підставі вищевикладеного відповідно до наказу командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_10 (по особовому складу) № НОМЕР_3 Майора ОСОБА_1 начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_11 звільнено у відставку за пп.б п.1 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - за станом здоров`я.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач здійснював активні дії для завершення військової служби, а тому його звільнення відповідало його бажанню припинити військову службу.

Таким чином суд вважає, що наказ, який оскаржується «про звільнення та виключення з військового обліку ОСОБА_1 » є законним та за наявних обставин не може бути протиправним.

Крім того, суд зазначає, що статтею 22 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ встановлено, що граничний вік перебування на військовій службі встановлюється:

1) для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років;

2) для військовослужбовців молодшого офіцерського складу - до 45 років;

3) для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років;

4) для військовослужбовців вищого офіцерського складу - до 60 років;

5) для військовозобов`язаних та резервістів, які призиваються на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, - до досягнення граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві.

Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 28 цього Закону передбачено, що запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:

1) перший розряд - до 35 років;

2) другий розряд - до 60 років.

Особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком:

1) перший розряд:

молодший офіцерський склад - до 45 років;

старший офіцерський склад:

майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років;

полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років;

вищий офіцерський склад - до 60 років;

2) другий розряд:

молодший та старший офіцерський склад - до 60 років;

вищий офіцерський склад - до 65 років.

Згідно пункту "б" ч. 1 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що граничний вік перебування на військовій службі, зокрема для майорів 50 років, а для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду до досягнення граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві, тобто 55 років.

На момент звільнення позивачу (1959 р.н.) виповнилось 62 повні роки, що, у відповідності до вимог Закону № 2232-ХІІ, є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що у відповідача були підстави для прийняття наказу про звільнення позивача з військової служби у відставку.

Після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби" від 05 квітня 2018 року №2397-VIII, а саме - з 23.06.2018 року, військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, підлягають звільненню незалежно від їх бажання продовжувати військову службу.
Стаття 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положеннях Закону №2397-VIII передбачає, що протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають звільненню з військової служби військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які в особливий період досягли граничного віку перебування на військовій службі.

Зважаючи на те, що позивач під час дії особливого періоду досяг граничного віку перебування на військовій службі, суд вважає, що у відповідача не було законних підстав для залишення його на військовій службі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 443006,16 грн. з відповідача, позивач покликався на завдання діями відповідача моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації

Суд зазначає, що позивач не обґрунтував розмір заявленої ним моральної шкоди в розмірі 443006,16 грн., її розрахунок, також не подав обґрунтованих доказів, які б давали можливість визначити будь який розмір моральної шкоди, якщо така спричинена позивачу.

З огляду на матеріали справи, граничний вік перебування на службі, рапорт позивача в суда відсутні докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача, відтак в цій частині позовна заява не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_7 всіх належних сум грошового забезпечення, суд зазначає, що в Наказі від 21.02.2022 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) №34, наказано виплатити позивачу:

- грошову компенсацію за не використані дні відпусток за 2017-2022 року,

- одноразову грошову допомогу по звільненню;

- грошову компенсацію вартості речового майна.

Що цілком узгоджується з нормами законодавства, які передбачають проведення розрахунку при звільненні особи. В разі не згоди з розміром тієї чи іншої виплати, чи компенсації позивач повинен навести певні розрахунки та подати суду такі докази, щодо не проведення розрахунку. В матеріалах справи такі відсутні.

Також судом було встановлено, що відповідачем на виконання рішення суду вже було виплачено позивачу 443006,16 грн. ( а.с. 133)

На підставі наведеного позовна вимога про стягнення розрахованих позивачем сум є передчасною.

Позивач після проведення з ним розрахунку має право звернутися з окремим позовом та з відповідними доказами щодо таких виплат.

Подача позовної заяви в спорах пов`язаних з порушенням законодавства про оплату праці в т.ч. щодо виплат не обмежується строком.

Додатково слід зазначити, що позивач з 03 вересня 2018 року працює на посаді викладача історії, суспільних дисциплін та права в Комунальному закладі освіти «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради, що підтверджується листом комунального закладу ( а.с. 134)

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим п.2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, адміністративне судочинства здійснюється, в тому числі, на принципі змагальності, що зобов`язує зацікавлену особу (як то позивача, так і відповідача) відстоювати свою позицією щодо предмету спору шляхом подання доказів, наведення своїх аргументів щодо суті спору та обставин, що мають значення для справи, на які посилаються в підтвердження своєї позиції, а також участі в розгляді справи (в разі здійснення її розгляду в судовому засіданні). Тобто змагальність є різновидом активної зацікавленості особи у результатах вирішення спору.

Вказане кореспондується з встановленим нормами ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Поряд з цим, враховуючи особливості адміністративного судочинства, зокрема, в специфічному суб`єктному складі сторін, ч. 2 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вищезазначеного обов`язку відповідачем були надані суду належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав для звільнення позивача, відтак позовна заява задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк