Справа № 460/17097/21
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань судового контролю за виконанням судових рішень в
адміністративних справах
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши матеріали заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України (вул. Грушевського, 5, м. Київ, 01008, ідентифікаційний код 20064120) про визнання неправомірними дій задоволено частково.

Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунки при звільненні по день фактичного розрахунку відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2022 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 залишено без змін.

09.11.2022 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій він зазначає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі № 460/17097/21 не виконано, оскільки відповідачем не здійснено нарахування ОСОБА_1 компенсацію за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Таким чином позивач позбавлений можливості звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. З огляду нанаведене, представник позивача просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду від 15.02.2022 у справі № 460/17097/21 шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 10.11.2022 заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без виклику сторін. Така заява розглянута судом 24.11.2022 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 17.11.2022 до 22.11.2022.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до статті 229 КАС України.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною 1 статті 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

Водночас, у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18) зазначено, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Дослідивши матеріали заяви, суд зауважує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Судом встановлено, що з метою виконання зазначеного судового рішення позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити перерахування коштів.

Листом від 27.09.2022 Апарат Верховної Ради України повідомив ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів України, Законом України від 01.07.2022 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Відповідно до частин 2, 3 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Так, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Статтею 2 Закону № 4901-VI передбачено особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до положень статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

При цьому, суд констатує, що в той же час, матеріали справи не містять доказів виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 Апаратом Верховної Ради України, зокрема в частині нарахування ОСОБА_1 компенсації за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

На переконання суду, лише після обчислення Апаратом Верховної Ради України компенсації за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 та нарахування такої компенсації, ОСОБА_1 матиме змогу звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, що передбачений Законом № 4901-VI, з метою стягнення обчисленої та нарахованої компенсації за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Крім того, в Рішенні від 30.06.2009 у справі № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь - яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, суд також вважає за необхідним навести правову позицію Верховного Суду, яка викладена в його постанові від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17, та яку суд застосовує при вирішенні питання щодо застосовування судового контролю. Так, Верховний Суд зазначив, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій.

Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

З огляду на вищенаведені обставини, з метою ефективного поновлення прав позивача та реального виконання рішення суду, суд приходить до висновку про задоволення заяви про здійснення судового контролю та зобов`язує Апарат Верховної Ради України подати безпосередньо до Рівненського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 460/17097/21 в частині нарахування ОСОБА_1 компенсацію за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 460/17097/21 задовольнити.

Зобов`язати Апарат Верховної Ради України подати безпосередньо до Рівненського окружного адміністративного суду у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 по справі № 460/17097/21 в частині нарахування ОСОБА_1 компенсацію за 136,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 24.11.22

Суддя Ольга ПОЛІЩУК