Справа № 380/9517/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9517/22 пров. № А/857/13955/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення - 30.08.2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі № 380/15982/21 без обмеження максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням попередньо виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262) максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Вказана норма введена в дію ще Законом України «Про заходи законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, а тому підстави для виплати пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру у пенсійного органу відсутні. Посилання суду на рішення Конституційного Суду не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки таке стосується обмеження розміру пенсії позивача за період, що розпочався з 01.04.2019.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону № 2262.

Основний розмір пенсії обрахований з 100% грошового забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі № 380/15982/21 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 у розмірі 100% грошового забезпечення на підставі довідки від 29.09.2021 № с/1195. Підсумок пенсії з надбавками становить 39975,33 грн. Проте, з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії, до виплати належить 20270 грн.

Даючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсій осіб, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону № 2262 неодноразово досліджувалось Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.11.2018 року у справі № 522/3093/17, від 08.08.2019 року у справі № 522/3271/17, від 10.10.2019 року у справі № 522/22798/17, від 30.10.2020 року у справі № 522/16881/17, від 17.05.2021 року у справі № 343/870/17 Верховний Суд висловлював правові висновки з цього питання, за якими положення ст. 43 Закону № 2262 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законами № 3668 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 848-VIII від 24.12.2015 року.

Проте, зазначені положення в цілому визнано неконституційними.

Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262 зі змінами, зокрема:

- ч.7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- положення ч.7 ст. 43, першого речення ч. 1 ст. 54 Закону № 2262 зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 43 Закону 2262, щодо встановлення максимального розміру пенсії втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 20.12.2016 року.

Відповідно до Закону № 1774, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом № 1774 з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262 відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону № 2262 не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом № 1774 до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції у цій справі відповідають такій правовій позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах. Водночас, відповідач покликається на нерелевантні висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 580/234/19, тобто, висновки, що стосуються спорів у неподібних правовідносинах, з іншим правовим регулюванням. Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 року відступив від правової позиції, сформульованої у постанові від 10.09.2021 року у справі № 580/5238/20.

Ті обставини, що відбулись зміни у законодавстві, жодним чином не впливають на характер спірних правовідносин, який виник до цих обставин.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що законодавче врегулювання спірних правовідносин не передбачає застосування обмежень пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 380/9517/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 23 листопада 2022 року.