Справа № 600/1866/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Чернівці Справа № 600/1866/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди.

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказової частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.04.2022 № 36 Про результати службового розслідування по факту вживання спиртних напоїв в добовому наряді;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 суму заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, з урахуванням коефіцієнту інфляції обчисленого на день винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що проходить військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу військовій частині НОМЕР_1 на посаді картографа картографiчного відділу.

12.04.2022 йому було доведено наказ командирської частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.04.2022 № 36 «Про результати службового розслідування по факту вживання спиртних напоїв добовому ряді», яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення сувора догана.

Оскаржуваний наказ позивач вважає протиправним, оскільки прийнятий відповідачем без урахування всіх обставин справи, нехтуючи вимогами законодавства під час проведення службового розслідування.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала до суду відзив на позовну, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень, відповідач зазначав, що оскаржуваний наказ прийнято за наслідками службового розслідування, яким встановлено неналежне виконання позивачем вимог Статуту внутрішньої служби під час несення служби добового наряду.

На думку відповідача, при оголошенні оскаржуваного наказу командування військової частини НОМЕР_1 діяло на підставі та у спосіб, встановлені чинним законодавством.

Сторони скористалися правом, передбаченим ст. ст. 163, 164 КАС України, на подання до суду заяв по суті.

Ухвалою суду від 05.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 22.11.2022 клопотання відповідача про залишення позовну заяву без розгляду, розгляд справи за участю (викликом) представника відповідача та зупинення провадження у справі повернуто заявнику без розгляду.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 19.12.2020 позивач проходить військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу військовій частині НОМЕР_1 на посаді картографа картографiчного відділу.

31.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 72-HP (по стройовій частині), яким призначено добовий наряд на 01.042022, зокрема, черговим парку призначено старшого лейтенанта ОСОБА_2 , а днювальним парку - ОСОБА_3 .

У відзиві відповідач стверджував та не заперечувалося позивачем, що особовий склад, який заступав в добовий наряд, 31.03.2022 було проінструктовано командуванням військової частини НОМЕР_1 , перевірено знання позивача прав та обов`язків як чергового парку, а також його дії у випадку надзвичайних ситуацій. Позивач сумлінно знав свої права та обов`язки, визначені Статутом внутрішньо служби та іншими актами, пройшов перевірку стану готовності особового складу до несення служби в добовому наряді, тому був допущений до заступання в добовий наряд чергового парку.

01.04.2022 заступником начальника центру з озброєння - начальником технічної частини підполковником ОСОБА_4 на території парку військової частини виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння старшого солдата ОСОБА_5 , який виконував обов`язки водія чергового тягача в добовому наряді.

З метою з`ясування обставин та причин даного порушення та недопущення подібних порушень в майбутньому, 02.04.2022 начальником 161 топогеодезичного центру (з основної діяльності) видано наказ № 30, яким наказано старшому офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення підполковнику ОСОБА_6 провести службове розслідування по вищезазначеному порушенню. Матеріали службового розслідування надати на пiдпис до 12.04.2022.

За результатами проведеного службового розслідування, старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_7 складено акт службового розслідування, який зареєстровано 10.04.2022 за вх. № 208, та подано на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 .

В акті службового розслідування зафіксовано, що 01.04.2022 близько 16.00 год. заступником командира військової частини з озброєння начальником технiчної частини підполковником ОСОБА_8 було виявлено, що днювальний парку - водій чергового тягача, старший солдат ОСОБА_9 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчило: явний запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, та обличчя, часткова втрата координації рухів.

Черговим парку старшим лейтенантом ОСОБА_10 було прийнято рішення про роззброєння даного військовослужбовця, зброя та спорядження було передано командиру НОМЕР_2 топогеодезичного загону.

Близько 16.30 год. старший солдат ОСОБА_9 був направлений для проходження медичного огляду в медичний пункт військової частини. О 17.05 його було доставлено до чергового лікаря Чернівецького наркологічного диспансеру де було встановлено діагноз: стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю.

В своїх поясненнях старший солдат ОСОБА_9 вказував на те, що свою провину визнає повністю і готовий нести покарання.

04.04.2022 Першотравневим районним судом м. Чернівці визнано старшого солдата ОСОБА_11 винним у скоєнні військового адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Неправомірні дії військовослужбовців та причиний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилася, настали у зв`язку з вживанням старшим солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_5 алкогольних напоїв на території парку військової частини під час несення служби в добовому наряді, чим порушено вимоги ст. ст. 11, 17, 49, 128, 358 Статуту внутрішньоп служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Картограф картографічного відділу старший лейтенант ОСОБА_12 під час виконання обов`язків чергового парку порушив вимоги ст. ст. 351, 353 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Заступник командира НОМЕР_3 топогеодезичного загону підполковник ОСОБА_13 під час виконання обов`язків чергового частини порушив вимоги ст. ст. 295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В акті службового розслідування зроблено висновок, що вина чергового частини ОСОБА_13 та чергового парку старшого лейтенанта ОСОБА_14 виражається у формі неналежного виконання службових обов`язків щодо несення служби в добовому наряді.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є безвідповідальність, особиста недисциплінованість, низькі морально-ділові якості старшого солдата ОСОБА_11 , який відповідно до ст. ст. 11, 17, 49, 128, 358 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен відповідно до обов`язків, які виконував в добовому наряді, забезпечити виконання вимог Конституції України, Законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. Також причинами створення передумов скоєння правопорушення стали низький контроль за несенням служби особового складу добового наряду з боку чергового частини підполковника ОСОБА_13 та чергового парку старшого лейтенанта ОСОБА_14 .

За наслідками проведеного службового розслідування, старшим офіцером вiддiлення морально-психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_7 в акті службового розслідування запропоновано, серед іншого, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

За результатами проведеного службового розслідування та з метою недопущення в подальшому подібних випадків, 11.04.2022 начальником 161 топогеодезичного центру видано наказ № 36 (з основної діяльності), яким наказано за порушення ст. ст. 351, 353 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України картографу картографічного відділу старшому лейтенанту ОСОБА_1 оголосити сувору догану (п. 1 наказу).

За порушення ст. ст. 295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступнику командира НОМЕР_3 топогеодезичного загону підполковнику ОСОБА_15 оголошено догану (п. 2 наказу).

Вказаний наказ доведено позивачу 12.04.2022, що підтверджується його підписом в наказі.

Вважаючи наказ протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII одним із види військової служби є військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, викладені у ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, серед яких: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

За приписами ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом (ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України; цілеспрямованою виховною роботою, поєднанням високої вимогливості командирів (начальників) з постійною турботою про підлеглих у додержанні їх прав, задоволенні потреб і зміцненні здоров`я; додержанням вимог пожежної безпеки, а також проведенням заходів щодо охорони довкілля в районі діяльності військової частини (ст. 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно ст. ст. 267, 268 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України добовий наряд призначається для підтримання внутрішнього порядку, охорони особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, приміщень і майна військової частини (підрозділу), контролю за станом справ у підрозділах і своєчасного вжиття заходів для запобігання правопорушенням, а також для виконання інших обов`язків внутрішньої служби.

Добовий наряд військової частини призначається, як правило, у такому складі: черговий військової частини; помічник чергового військової частини; варта; черговий і днювальні парку, а також механіки-водії (водії) чергових тягачів.

Щоденно наказом по військовій частині призначаються черговий військової частини, помічник чергового військової частини, начальник варти, черговий парку, черговий підрозділ, а також підрозділи, від яких виділяються добовий наряд військової частини й особовий склад для виконання нарядів на роботи.

Згідно визначення наведеного в ст. 342 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, під парком розуміється територія, обладнана для зберігання, обслуговування, ремонту і підготовки до бойового застосування озброєння, бойової та іншої техніки.

Черговий парку призначається з військовослужбовців офіцерського або сержантського (старшинського) складу. Він відповідає за внутрішній порядок у парку і несення служби нарядом по парку, збереження зданих під охорону наряду сховищ, майна, техніки на відкритих майданчиках. Черговий парку підпорядковується черговому військової частини, а щодо внутрішньої служби в парку - заступникові командира військової частини з озброєння (начальникові технічної частини). Йому підпорядковуються днювальні парку та механіки-водії (водії) чергових тягачів (ст. 351 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Черговий парку, відповідно до ст. 353 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний, серед іншого: перебувати у виділеному для нього приміщенні; виходити в службових справах тільки з дозволу чергового частини, призначати замість себе днювального вільної зміни і повідомляти йому, куди і на який час виходить; стежити за додержанням розпорядку дня в парку та знати, яку роботу виконує особовий склад, не дозволяти виконання робіт, не пов`язаних з обслуговуванням і ремонтом машин та іншої техніки чи обладнання парку.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, серед іншого, досягається шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих (ст. 3 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів) (ст. 48 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. ст. 83, 84 та 86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

За змістом ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пункту 1 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування призначається, зокрема, у разі якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункт 3 розділу II Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Повноваження осіб під час службового розслідування, а саме права та обов`язки осіб, які проводять службове розслідування, а також права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування передбачено визначені в розділі IV Порядку № 608.

Так, згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані).

Пунктом 3 Порядку № 608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку № 608).

Пунктами 3, 4, 5 розділу V Порядку № 608 визначено, що в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Предметом спору у цій справі є рішення відповідача про накладення на позивача дисциплінарного стягнення сувора догана. Підставою для такого дисциплінарного стягнення слугувало неналежне виконання позивачем службових обов`язків щодо несення служби в добовому наряді та контролю за підпорядкованим днювальним парку.

З аналізу вказаних норм у їх сукупності видно, що позивач, як військовослужбовець, має бути обізнаний з своїми правами та обов`язками, зобов`язаний сумлінно їх дотримуватися. Зокрема, перебуваючи в добовому наряді, як черговий парку, позивач відповідає за внутрішній порядок у парку і несення служби нарядом по парку, а також зобов`язаний стежити за додержанням розпорядку дня в парку та знати, яку роботу виконує особовий склад, не дозволяти виконання робіт, не пов`язаних з обслуговуванням і ремонтом машин та іншої техніки чи обладнання парку. При цьому, за неналежне несення служби черговим парку, неналежний контроль за несенням підпорядкованими днювальними парку добового наряду та підтриманням внутрішнього порядку в парку, черговий парку може бути притягнений у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарним статутом визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, а у разі повного доведення вини військовослужбовця - командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення конкретних фактів вчинення особою бездіяльності, що полягає у нездійсненні належного виконання обов`язків внутрішнього порядку в парках.

Розглядом справи по суті встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2022 № 72-HP (по стройовій частині), 01.04.2022 позивач заступив в добовий наряд черговим парку, а днювальним парку старший солдат ОСОБА_9 .

01.04.2022 заступником начальника центру з озброєння - начальником технічної частини підполковником ОСОБА_4 на території парку військової частини виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння старшого солдата ОСОБА_5 , який виконував обов`язки водія чергового тягача в добовому наряді.

За результатами проведеного службового розслідування, старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_7 складено акт службового розслідування, який зареєстровано 10.04.2022 за вх. № 208, та подано на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 .

Із змісту акту службового розслідування видно, що 01.04.2022 близько 16.00 заступником командира військової частини з озброєння начальником технiчної частини підполковником ОСОБА_8 було виявлено, що днювальний парку водій чергового тягача старший солдат ОСОБА_9 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчило: явний запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, та обличчя, часткова втрата координації рухів.

Неправомірні дії військовослужбовців та причиний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилася, настали у зв`язку з вживанням старшим солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_5 алкогольних напоїв на території парку військової частини під час несення служби в добовому наряді, чим порушено вимоги ст. ст. 11, 17, 49, 128, 358 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Картограф картографічного відділу старший лейтенант ОСОБА_12 під час виконання обов`язків чергового парку порушив вимоги ст. ст. 351, 353 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Заступник командира НОМЕР_3 топогеодезичного загону підполковник ОСОБА_13 під час виконання обов`язків чергового частини порушив вимоги ст. ст. 295, 298 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В акті службового розслідування зроблено висновок, що вина чергового частини ОСОБА_13 та чергового парку старшого лейтенанта ОСОБА_14 виражається у формі неналежного виконання службових обов`язків щодо несення служби в добовому наряді.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є безвідповідальність, особиста недисциплінованість, низькі морально-ділові якості старшого солдата ОСОБА_11 , який відповідно до ст. ст. 11, 17, 49, 128, 358 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен відповідно до обов`язків, які виконував в добовому наряді, забезпечити виконання вимог Конституції України, Законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. Також причинами створення передумов скоєння правопорушення стали низький контроль за несенням служби особового складу добового наряду з боку чергового частини підполковника ОСОБА_13 та чергового парку старшого лейтенанта ОСОБА_14 .

За наслідками проведеного службового розслідування, в акті службового розслідування запропоновано, серед іншого, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

За результатами проведеного службового розслідування та з метою недопущення в подальшому подібних випадків, 11.04.2022 начальником 161 топогеодезичного центру видано оскаржуваний наказ № 36 (з основної діяльності), яким наказано за порушення ст. ст. 351, 353 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України картографу картографічного відділу старшому лейтенанту ОСОБА_1 оголосити сувору догану (п. 1 наказу).

З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з висновком відповідача про доведеність у цій справі вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, який виявився у порушенні останнім вимог ст. ст. 351, 353 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і належного виконання службових обов`язків під час несення служби в добовому наряді, що призвело до порушення внутрішнього порядку та несення служби добового наряду днювальним парку.

За змістом ст. 86 Дисциплінарного Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) особисто приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Сувора догана є одним з видів дисциплінарного стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, передбачене приписами ст. 86 Дисциплінарного статуту.

Судом береться до уваги той факт, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Однак, аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, суд виходить з того, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Так, Верховний Суд у постанові від 07.12.2018 у справі № 807/1325/16, правовідносини у якій подібні до спірних правовідносин у цій справі, сформував правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Це узгоджується з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, де передбачено, що під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 31.01.2020 у справі № 805/4255/16-а, а також у постановах від 10.04.2019 у справі № 813/3020/16, від 28.02.2020 у справі № 620/1355/19, від 18.02.2021 у справі № 1.380.2019.000616.

У контексті наведеного, суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Необґрунтованими є також твердження позивача щодо неналежного доведення до його відома оскаржуваного наказу, оскільки вказаний наказ доведено йому під підпис 12.04.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу було дотримано встановлену процедуру, враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, а також професійні та особисті якості, попередню поведінку позивача та можливість подальшого проходження військової служби.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин суд вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани здійснено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту, отже відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 11.04.2022 № 36.

Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи, як і не доведені самі негативні зміни у житті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Беручи до уваги вищенаведене, суд погоджується із доводами відповідача, що позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 100000,00 грн та не підтверджено її документально.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем не доведена з передбачених ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Зокрема, не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями та рішеннями відповідача.

За сукупністю наведених обставин, а також враховуючи правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача відсутні, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 139, 241, 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.11.2022.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя В.К. Левицький