Справа № 337/3914/22
Суддя: Гнатик Г. Є.
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/337/45/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом Хортицького відділу в місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, затримання гр. Турецької Республіки з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

в с т а н о в и в:

22.11.2022 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить примусово видворити за межі України громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримати його та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.11.2022 року за адресою АДРЕСА_1 на ринку «Бахчисарай» працівниками Управління міграційної поліції ГУНП у Запорізькій області, був виявлений та запрошений до Хортицького відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України, незаконно, з метою з`ясування обставин справи.

Під час здійснення перевірки законності перебування на території України громадянина ОСОБА_1 було встановлено, що прибув він в Україну 25.02.2010 року через КПП «Дніпропетровськ» по паспорту громадянина Республіки Туреччини НОМЕР_1 , виданому 24.10.2008 року терміном дії до 17.06.2013 року 1360, до цивільної дружини ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 , зазаначений паспортний документ він втратив з власної необережності наприкінці 2020 року.

За обліками Єдиної інформаційної системи Управління міграційними процесами інформація, щодо громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відсутня.

Перевіркою було встановлено, що 25.05.2010 року громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 , перебуває на території України з порушенням строку перебування встановленого законодавством України для іноземних громадян, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, підстави для перебування в Україні відсутні.

22.03.2017 року Хортицьким відділом у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення № 2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але дане рішення громадянином ОСОБА_1 не виконано, територію України до 20.04.2017 року він не залишив, що відповідно до вимог частини першої ст. 30 Закону України «Про правовий статус, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції може лише на підставі винесеної за його позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення.

Крім того, є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, оскільки він добровільно не виконав рішення про примусове повернення, не має документів, які дають право законно перебувати на території України, не має сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання та постійних джерел доходів, незданий забезпечити власні потреби і може вчинити злочини проти власності, чим завдасть істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.

Вказані обставини відповідно до ст.289 КАСУ є підставою для його затримання з подальшим поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Просить позов задовольнити та допустити негайне виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача Луц А.Б. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що він приїхав в Україну у 2010 році, його було повідомлено про те, що термін його перебування в Україні 90 днів, після чого він повинен виїхати. Оскільки він проживав у цивільному шлюбі не мав постійної роботи, він не мав і грошових коштів для виїзду. Після прийняття у 2017 році рішення про його примусове повернення за межі України, він також не мав грошових коштів для виїзду та не покинув територію України. Він згодний з будь-яким рішенням суду, але покидати територію держави України, не хоче.

Дослідивши адміністративний позов, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011р. (далі Закон), ст. 4 цього Закону визначені підстави законного перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ст.9 Закону строк перебування іноземців в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Так, згідно з Порядком обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду», затвердженим наказом МВС України №884 від 20.07.2015р., громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більш ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1,5 ст. 26 Закону іноземець може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, якщо його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, ….. з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, який не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1,4 ст.30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції ……може на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця, якщо він не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилитиметься від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового видворення іноземців за межі території України та їх затримання визначені ст.268-272,288,289 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.288 КАСУ позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції ….. про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАСУ за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення … або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) позовна заява, зокрема, про затримання іноземця з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців (ч.11 ст.289 КАСУ).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Турецької Республіки.

Відповідач в`їхав на територію України через КПП «Дніпропетровськ» по паспорту громадянина Республіки Туреччини НОМЕР_1 , виданому 24.10.2008 року, з терміном дії до 17.06.2013 року 1360, до цивільної дружини ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 , зазначений паспортний документ він втратив з власної необережності наприкінці 2020 року.

22.03.2017 року Хортицьким РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України із зобов`язанням його покинути територію України в строк до 20.04.2017 року.

Копію вказаного рішення відповідач отримав особисто 22.03.2017 року.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню.

В даному випадку суд виходить з того, що відповідач, який є громадянином Республіки Туреччина, після закінчення передбаченого законодавством строку законного перебування на території України 90 днів, тобто після 26.05.2010 року перебуває на території України незаконно, з заявою про продовження строку перебування на території України в установленому порядку не звертався, посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні в установленому порядку не отримував.

Жодних обставин, передбачених ст.4 Закону, які б свідчили про законність його перебування на території України, відповідач не повідомив і вони судом не встановлені.

При цьому, після прийняття уповноваженим державним органом рішення про примусове повернення за межі України, згідно з яким відповідач зобов`язаний був самостійно покинути територію України в строк до 20.04.2017 року, він це рішення протягом тривалого часу добровільно не виконав, поважних причин цьому не зазначив, що відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для примусового видворення відповідача з території України.

Судом не встановлено жодних обставин, які б згідно з ст.31 вказаного Закону унеможливлювали примусове видворення відповідача з території України, зокрема, становили для нього реальну загрозу його життю, свободі або здоров`ю чи призвели до інших негативних наслідків.

Крім того, ті обставини, що відповідач незаконно перебуває на території України, рішення про примусове повернення його за межі України добровільно на протязі тривалого часу не виконує, територію України до теперішнього часу самостійно не покинув, хоча такого свого обов`язку не заперечує, поважних причин для невиконання рішення про примусове повернення не зазначив і відповідних доказів суду не надав, відомості про наявність у нього сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання та постійних джерел доходів в матеріалах справи відсутні, свідчать, на думку суду, про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення і перешкоджатиме проведенню процедури видворення, у зв`язку з чим відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України є достатні та обґрунтовані підстави для його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Враховуючи тривалість незаконного перебування відповідача на території України, його обізнаність про необхідність виїхати з України, відсутність відомостей про наявність постійних законних джерел доходу, суд вважає, що поведінка відповідача фактично свідчить про свідоме умисне невиконання ним обов`язку самостійно виїхати з України, що є підставою для застосування до нього процедур, визначених ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ч.1 ст.289 КАСУ.

Таким чином, позов Хортицького РВ в м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області слід задовольнити повністю.

На підставі п.3 ч.2 ст.371 КАСУ суд за заявою позивача вважає необхідним допустити рішення суду до негайного виконання.

Керуючись ст.2,268-272, 288, 289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року, суд,-

У Х В АЛ И В:

Адміністративний позов Хортицького відділу в місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Суддя: Г.Є. Гнатик