Справа № 640/18806/22
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

22 листопада 2022 року м. Київ № 640/18806/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Качур І.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Національної академії Служби безпеки України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національної академії Служби безпеки України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2011 року по лютий 2018 року та зобов`язати нарахувати та виплатити таку індексацію грошового забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022 залишено позовну заяву без руху у зв`язку з пропущенням встановленого строку звернення до суду та запропоновано протягом десяти днів надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин такого пропуску.

Позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення, в якому зазначає, що зміна законодавчого регулювання строку звернення до суду обумовлює поважність причин строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, чинне процесуальне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Враховуючи, що позивач проходить військову службу у Службі безпеки України, заявлені позовні вимоги стосуються правовідносин щодо проходження публічної служби, а тому підлягає застосуванню спеціальний місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак підпунктом 18 пункту 1 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом № 2352-IX коментованих змін, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України не врегульовано питання щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а лише встановлено строк звернення до суду виключно у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу під час проходження ним публічної служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні, аналізовані положення статті 233 Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Натомість, єдиною чинною нормою, яка визначає строк звернення до суду у спорах про стягнення заробітної плати за умови продовження служби працівника, є частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює місячний строк для звернення до суду.

Цей строк є спеціальним у спірних правовідносинах та починає обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, підставою звернення до суду з цим позовом стала виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2011 року по лютий 2018 року.

При цьому, встановлюючи момент, коли позивач дізналася про порушення своїх прав, суд зазначає, що оскільки грошове забезпечення підлягає виплаті військовослужбовцю щомісячно, то про порушення свого права щодо отримання грошового забезпечення не у повному обсязі, позивач повинен була дізнатися при отриманні грошового забезпечення не пізніше останнього числа кожного місяця, в якому така винагорода мала бути виплачена.

Тобто відлік місячного строку на звернення позивача до суду з вимогою щодо виплати грошового забезпечення розпочинається з першого числа місяця, наступного за тим, в якому грошове забезпечення мало бути виплачена і, відповідно, закінчується останнього числа такого місяця.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що він дізнався про порушення своїх прав та інтересів лише після отримання відповіді на його звернення, оскільки грошове забезпечення військовослужбовця є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання позивачем листа від роботодавця у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування грошового забезпечення.

Також у цьому випадку суд не погоджується з доводами позивача про те, що нові обмеження щодо строку звернення до суду підлягають застосуванню лише щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності Закону № 2352-IX.

Суд вважає, що нові строки звернення до суду підлягають застосуванню і до правовідносин, що виникли до 19.07.2022, але з умовою, що такі строки мають обчислюватись спочатку з дня набрання чинності нормами, що по-новому регулюють строки звернення до суду.

Такі висновки сприятимуть дотриманню принципу юридичної визначеності та жодним чином не перешкоджають праву позивача на доступ по правосуддя, оскільки після ознайомлення зі змінами у процесуальному регулюванні строків звернення до суду, такі строки обнуляються, з огляду на що позивач мав достатньо часу для подання позовної заяви у відповідності до нових положень законодавства.

Тобто відлік строку звернення до суду з вимогою щодо виплати грошового забезпечення за період з листопада 2011 року по лютий 2018 року розпочався з наступного дня після набрання чинності Закону № 2352-IX, тобто з 20.07.2022, а отже цей строк тривав до 20.08.2022.

Таким чином, строк звернення до суду пропущений щодо всього періоду, а тому зміна законодавчого регулювання є поважною причиною для початку обчислення строку спочатку, але не є поважною підставою для поновлення такого строку у випадку його пропущення.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною першою, другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 123, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду, зазначені ОСОБА_1 у заяві від 07.11.2022.

2. Адміністративний позов ОСОБА_1 повернути.

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати позивачу.

4. Попередити позивача, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур