Справа № 640/32099/21
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року м. Київ № 640/32099/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., за участю секретаря судових засідань Баженовій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Представництва «Дентсплай Лімітед»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

за участі представників сторін:

від позивача: Колядінцев М.А.,

від відповідача: Рибак А.Ю.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 жовтня 2022 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

Представництво «Дентсплай Лімітед» (далі-позивач/Представництво) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач/ГУ ДПС у м. Києві), в якій просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 липня 2021 року №8 та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове повідомлення-рішення прийнято за відсутності у діях позивача порушень приписів податкового законодавства, на підставі висновків акта перевірки, які не відповідають дійним обставинам справи. Так, на думку позивача, є помилковими висновки контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є необгрунтованими, оскільки Представництво «Дентсплай Лімітед» послідовно здійснювало діяльність виключно допоміжного та підготовчого характеру по відношенню до основної діяльності Компанії. Твердження відповідача про те, що, діяльність Представництва тотожна із основною діяльністю Компанії жодним чином не обґрунтовані, а відтак, на думку позивача, є безпідставними. Позивачем наголошено на тому, що останній завжди проводив діяльність, яка підпадає під визначення постійного представництва, а тому мав право на використання пільги зі звільнення від сплати податку на прибуток згідно з Податковим кодексом України та Конвенцією. Акт перевірки не містить жодних аргументів та/або матеріалів, які б доводили протилежне.

Щодо застосування до позивача положень підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України та коефіцієнту 0,7 позивач зазначив про те, що вказаний коефіцієнт може бути застосований лише тоді, коли неможливо достовірно прорахувати і підтвердити доходи та витрати нерезидента у зв`язку з функціонуванням постійного представництва. Натомість, позивач вважає, що такий підхід контролюючого органу відносно Представництва «Дентсплай Лімітед» є неправомірним та необґрунтованим виходячи з того, що всі доходи та витрати, пов`язані з діяльністю Представництва є очевидними та належним чином підтвердженими.

Щодо неподання звітності позивач зазначив про те, що операції Представництва нерезидента, яке не відповідало ознакам постійного, та які здійснювались виключно у межах діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер для такого нерезидента, не визнаються контрольованими для цілей ст. 39 Кодексу. Отже, подавати щодо них звіт про контрольовані операції Представництву не потрібно було.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно та у відповідності із вимогами законодавства в результаті виявлених під час перевірки порушень. При цьому відповідач стверджує, що перевіркою встановлено фактичною діяльністю Представництва, яке є резидентом однієї або двох Договірних держав (представництво компанії " Dentsply IH LTD " (Великобританія), не є підготовча (допоміжна) діяльність, в розумінні Коментарів. На думку відповідача, діяльність Представництва впродовж 20 років безперервно не може бути підготовчою, яка в розумінні Угоди і Коментарів здійснюється протягом короткого періоду та передує здійсненню основної діяльності.

Стосовно неправомірного, на думку позивача, застосування коефіцієнту 0,7 відповідач зауважив, що за результатами перевірки встановлено, що нерезидентом Компанією Dentsply IH LTD в розумінні Конвенції та ПКУ, за період перевірки не надавались до податкового органу окремі фінансові документи, а саме баланси щодо фінансово-господарської діяльності, погодженого з контролюючим органом з місцем знаходження постійного представництва у відповідності до Податкового кодексу України. Станом на 24.06.2021 Представництвом "Дентсплай Лімітед " звіти про контрольовані операції за 2018 та 2019 рік не було подано до органів ДПС.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку представництва «Дентсплай Лімітед», за результатами якої складено Акт перевірки від 24.06.2021 року №49217/245/26-15-07-08-05/26080692 (далі-акт перевірки).

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, встановлено порушення:

- п.п.141.4.7 п.141.4 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами і доповненнями), в результаті чого представництвом занижено податок на прибуток у загальній сумі 3 394 902,00 грн., у тому числі за 2018 рік у сумі 1 046 026,00 грн., за 2019 рік у сумі 1 229 555,00 грн., за 2020 рік у сумі 1 119 321,00 грн.;

- пп.39.4.2 п.39.4 ст. 39 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами і доповненнями) щодо неподання звітів про контрольовані операції за 2018 та 2019 роки.

Контролюючий орган за наслідками перевірки дійшов висновку, що Представництво «Дентсплай Лімітед» є постійним представництвом компанії Dentsply IH LTD (Компанія) - податкового резидента Великобританії; діяльність позивача щодо реєстрації лікарських засобів, проведення маркетингових заходів, здійснення нагляду та дослідження ринку не є підготовчою та/або допоміжною діяльністю; діяльність позивача відповідає меті діяльності Компанії; частка витрат на фінансування діяльності позивача є істотною для Компанії.

За результатами розгляду акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.07.2021 року №8, згідно з яким представництву «Дентсплай Лімітед» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 3 622 461 грн. та податкове повідомлення-рішення від 28.07.2021 року №, згідно з яким застосовано штрафні санкції у сумі 528 600 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової служби України від 21.10.2021 року №23773/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 28 липня 2021 року №8, яким відповідач збільшив позивачу грошове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 3 394 902 грн. та застосував штрафну санкцію у розмірі 227 559 грн, слугувало заниження позивачем податку на прибуток внаслідок неправомірного користування представництвом пільгами, які передбачені Конвенцією між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії «про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна», що є порушенням підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.

Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 28 липня 2021 року №, яким відповідач застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 528 600 грн. - слугувало неподання позивачем звітів про контрольовані операції за 2018, 2019 роки, що є порушенням підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в подальшому - ПК України).

Постійне представництво, відповідно до підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - це постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів.

Так, постійним представництвом не є використання споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер.

Пунктом 103.1 статті 103 ПК України передбачено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Як визначено підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 статті 133 ПК України, платниками податку з числа нерезидентів є постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.

Відповідно до пункту 133.3 статті 133 ПК України постійне представництво до початку своєї господарської діяльності стає на облік у податковому органі за своїм місцезнаходженням у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Постійне представництво, яке розпочало свою господарську діяльність до реєстрації у податковому органі, вважається таким, що ухиляється від оподаткування, а одержані ним прибутки вважаються прихованими від оподаткування.

Об`єктом оподаткування податком на прибуток, згідно із підпунктом 134.1.2 пункту 134.1 статті 134 ПК України, є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Пункт 160.1 статті 160 ПК України передбачає, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема, інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Згідно із пунктом 160.2 статті 160 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї статті, зобов`язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

11 серпня 1993 року набула чинності Конвенція між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10 лютого 1993 року.

Частиною першою статті 5 Конвенції визначено, що для цілей цієї Конвенції термін "постійне представництво" означає постійне місце діяльності, через яке підприємство повністю або частково здійснює свою комерційну діяльність.

Термін "постійне представництво" включає: (a) місцезнаходження дирекції; (b) відділення; (с) контору; (d) фабрику; (e) майстерню; (f) установку або споруду для розвідки природних ресурсів; (g) шахту, нафтову або газову свердловину, кар`єр або будь-яке місце видобутку природних ресурсів.

Незалежно від попередніх положень цієї статті термін "постійне представництво" не розглядається як такий, що включає: (a) використання споруд виключно з метою зберігання, показу або постачання товарів чи виробів, що належать підприємству; (b) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству виключно з метою зберігання, показу або постачання; (с) утримання запасів товарів чи виробів, що належать підприємству, виключно з метою переробки іншим підприємством; (d) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі виробів чи товарів або збирання інформації для підприємства; (e) утримання постійного місця діяльності виключно з метою здійснення для підприємства будь-якої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер; (f) утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, перелічених у підпунктах (a)-(e) цього пункту, за умови, що сукупна діяльність постійного місця діяльності, яка виникає внаслідок такої комбінації, має підготовчий або допоміжний характер.

Якщо, крім агента з незалежним статусом, про якого йдеться в 6-му пункті, інша особа, незалежно від положень пунктів 1 і 2, діє від імені підприємства, має, і звичайно використовує в Договірній Державі повноваження укладати контракти від імені підприємства, або утримує запаси товарів та виробів, що належать підприємству, з яких здійснюється регулярна поставка цих товарів і виробів від імені підприємства, то це підприємство розглядається як таке, що має постійне представництво в цій Державі щодо будь-якої діяльності, яку ця особа здійснює для підприємства, за винятком, якщо діяльність цієї особи обмежується тією, що зазначена в пункті 4, яка, якщо і здійснюється через постійне місце діяльності, не робить з цього постійного місця діяльності постійного представництва відповідно до положень цього пункту.

Підприємство не розглядається як таке, що має постійне представництво в Договірній Державі, лише якщо воно здійснює комерційну діяльність у цій Державі через брокера, комісіонера чи будь-якого іншого агента з незалежним статусом за умови, що ці особи діють у межах своєї звичайної комерційної діяльності.

Той факт, що компанія, яка є резидентом Договірної Держави, контролює чи контролюється компанією, що є резидентом другої Договірної Держави або яка здійснює комерційну діяльність у цій другій Державі (або через постійне представництво або будь-яким іншим чином), сам по собі не перетворює одну з цих компаній у постійне представництво другої компанії.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом діяльності компанії "Dentsply" (Великобританія) є: виробництво та реалізація стоматологічних витратних матеріалів, стоматологічних інструментів, стоматологічного обладнання.

Відповідно до змісту Акта перевіріки від 24.06.2021 №49217/245/26-15-07-08-05/26080692 компанією "Dentsplay IH LTD" (Великобританія) одержано дохід в сумі 62 868 565,00 грн., в тому числі:

за 2018 рік - 19 370 857,00 грн.;

за 2019 рік - 22 769 545,00 грн.;

за 2020 рік - 20 728 163,00 грн.

Відповідно, витрати на діяльність відокремленого підрозділу в Україні в формі представництва становили всього 44 867 272 грн.

Наведене, на думку відповідача, свідчить про те, що діяльність представництва як відокремленого підрозділу " Dentsplay IH LTD " (Великобританія) в Україні не може розглядатися підготовчою в розумінні Угоди та приписів Модельної Конвенції, яка може здійснюватись як діяльність яка передує здійсненню основної діяльності підприємства (представництво 20 років на території України) та допоміжною, так як має істотний вплив на здійснення основних видів діяльності підприємства як технічного (реклама, промоція, реєстрація лікарських засобів, фармаконагляд), так і економічного (утримання близько 15 співробітників представництва, офісу в Україні). Витрати на утримання представництва становлять 24,5% від отриманого доходу з України і має статус постійного представництва з відповідним оподаткуванням згідно положення Угоди між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна та Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що до перевірки Представництвом були надані: статутні документи; довіреність, довідки резиденства; доручення на призначення голови представництва; оборотно-сальдові відомості по бухгалтерських рахунках 31 "Рахунки в банках"; "Розрахунки з постачальниками"; 371 "Розрахунки за виданими авансами"; 64 "Розрахунки за податками"; 661 "Розрахунки за заробітною платою"; договори; рахунки; акти виконаних робіт (наданих послуг); банківські виписки; інші первинні документи; відомості нарахування заробітної плати; табелі обліку робочого часу; накази на призначення та звільнення з посади; звіти до фондів; звіти по податках; відповіді на запити; звіти по контрольованих операціях та ін.

Факт надання вказаних документів до перевірки підтверджується додатком 4 до Акта перевірки від 24.06.2021 №49217/245/26-15-07-08-05/26080692.

Так, відповідно до пояснень діяльності представництва основною діяльністю Представництва Дентсплай Лімітед є діяльність допоміжного, підготовчого характеру, що полягає в дослідженні ринку, зборі інформації, інформування про вироби медичного призначення материнської компанії, такі як стоматологічні витратні матеріали, стоматологічні інструменти, стоматологічне обладнання.

Представництво є уповноваженим представником декількох виробників компанії - заводів Dentsply DeTrey GmbH (Німечинна), Maillefer Insruments Holding Sarl (Швейцарія), Degudent GmbH (Німечинна), Sirona Dental Systems GmbH (Німечинна), VDW (Німечинна), Dentsply Implants Manufacturing GmbH (Німечинна), виконує функції сполучної ланки між Україною в особі органів з оцінки відповідності, органів ринкового нагляду, споживачів і виробником. Взаємовідносини між виробником і уповноваженим представником встановлені Довіреністю. Як уповноважений представник зберігає відповідну документацію для надання за запитом органів державної влади та/або органу з оцінки відповідності, контактує з відповідними органами сертифікації, агентствами, які проводять реєстрацію.

Представництво приймає участь в організації спеціалізованих конференцій, семінарів, виставок, інших заходів з метою створення сприятливого враження про компанію серед користувачів. Проводить маркетингові дослідження та інформує компанію про тенденції розвитку ринку, досліджує суспільну думку відносно продуктів компанії на ринку, надає компанії інформації про відгуки споживачів відносно продуктів компанії, інформує компанію про запити споживачів відносно якості та властивостей продуктів компанії. Розробляє, планує, організовує освітні програми представництва. Готує та друкує довідкові інформаційні на інші матеріали, що стосується продуктів та діяльності компанії. Представництво не займається виробництвом, не отримує дохід з території України, не веде комерційну діяльність, отримує фінансування від материнської компанії для здійснення діяльності підготовчого (допоміжного) характеру.

В роз`ясненнях до положень Модельної Конвенції ОЕСР, на основі якої підписано Угоду між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна, наявні критерії віднесення діяльності представництв до допоміжної або підготовчої. Так, відповідно до пунктів 23 та 24 офіційного Коментаря до Модельної Конвенції ОЕСР діяльність представництва не може вважатись такою, що має допоміжний характер, якщо вона переважно здійснює такі ж функції, що і материнська компанія.

В даному випадку, Представництво не здійснювало видів статутної діяльності материнської компанії, в тому числі не виробляло, не закуповувало та не розповсюджувало стоматологічні витратні матеріали, стоматологічні інструменти, стоматологічне обладнання, що виробляються або закуповуються компанією " Dentsply IH LTD" (Великобританія).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №826/7675/18.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 24.05.2019 у справі №826/3191/13-а, для встановлення того, чи діяльність представництва нерезидента має підготовчий або допоміжний характер для такого нерезидента, їх діяльності необхідно порівняти.

Матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем було здійснено порівняння діяльності Представництва та Компаній, а без описаного детального аналізу діяльності материнської компанії та її представництва та порівняння відповідних видів діяльності неможливо робити висновки щодо того, чи є відповідне представництво постійним і чи має воно право на користування пільгами, передбаченими відповідною конвенцією про уникнення подвійного оподаткування та законодавством України.

Суд зазначає, що надані позивачем під час перевірки копії первинних документів є підтвердження дотримання представництвом норм чинного законодавства.

Доходи з джерелом їх походження з України - це будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України.

Постійні представництва нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється господарська діяльність нерезидентів на території України, повинні утримувати та сплачувати податок на прибуток з суми прибутків зазначених нерезидентів, отриманих від такої господарської діяльності.

Основний вид діяльності не є критерієм, за яким отримані представництвом кошти визначаються як такі, що є оподатковуваним доходом нерезидента чи не є оподатковуваним доходом нерезидента.

Критеріями для віднесення отриманих представництвом коштів до прибутку нерезидента, який за вимогами закону оподатковується у загальному порядку, є повне або часткове здійснення нерезидентом господарської діяльності на території України через постійне представництво та отримання цим представництвом від такої діяльності сум прибутків, належних нерезиденту.

Позивач виконує виключно підготовчі та/або допоміжні функції для забезпечення основної діяльності материнської компанії-нерезидента, не здійснюючи при цьому жодного з видів господарської діяльності материнської компанії.

Поряд з цим, позивач не є юридичною особою, одержує від компанії " Dentsply IH LTD" (Великобританія) на банківський рахунок кошти, спрямовані на утримання представництва, у зв`язку із чим останнє підлягає звільненню від сплати податку на прибуток в Україні, оскільки здійснює виключно підготовчі та/або допоміжні функції для забезпечення основної діяльності материнської компанії-нерезидента, не здійснюючи при цьому жодного з видів її господарської діяльності, та не маючи ознак постійного представництва в розумінні підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

При здійсненні перевірки позивача, контролюючий орган дійшов висновку, що позивач є постійним представництвом нерезидента без посилання на конкретні положення установчих документів, без аналізу основних видів діяльності нерезидента та мети створення представництва, за відсутності аналізу змісту та виду діяльності представництва, мети та результатів її проведення, у тому числі в контексті спірних відносин, відтак відповідачем не надано відповідної правової оцінки дійсному статусу Представництва.

Контролюючим органом в цьому контексті не надано жодних доказів, які б свідчили, що діяльність позивача була спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та більше того, що від такої діяльності Представництвом отримано дохід (прибуток) нерезидента, який у відповідності до приписів пункту 160.8 статті 160 ПК України оподатковується в загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/10603/15.

Таким чином, представництва на території України не мають статусу юридичної особи і діють на підставі наданих нерезидентом повноважень. Такі представництва можуть як здійснювати підприємницьку діяльність на території України, так і виконувати виключно функції, які носять допоміжний та підготовчий характер (зберігання, демонстрація, закупівля або доставка товарів, збирання інформації тощо). Ці умови можна охарактеризувати як ознаки, що дозволяють відносити представництво нерезидента до розряду "постійних" та "непостійних".

Для визнання представництва нерезидента таким, що має статус постійного представництва, необхідною умовою є здійснення ним комерційної діяльності. Постійне представництво нерезидента в Україні з метою оподаткування розглядається як окремий, незалежний від самого нерезидента суб`єкт господарської діяльності. А тому взаємовідносини між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні слід розглядати як взаємовідносини між різними суб`єктами господарювання та, відповідно, податковий облік самого постійного представництва повинен здійснюватися згідно із загальними правилами.

Отже, обов`язок сплати податку на прибуток у представництва нерезидента виникає за наявності таких обставин: діяльність представництва створює постійне представництво в Україні (має статус постійного представництва) та одержує доходи з джерелом походження з України. Некомерційна діяльність, що має підготовчий або допоміжний характер, не може бути підставою для визначення представництва таким, що має статус постійного.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 2а-16434/12/2670.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач помилково застосував до діяльності позивача положення підпункту 141.4.7 пункту 141.4 статті 141 ПК України, що в свою чергу призвело до неправомірного донарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток.

При цьому, є помилковими твердження відповідача про те, що материнська компанія позивача - компанія Dentsply Limited, є резидентом Кайманових островів, з огляду на адресу зазначену на довіреностях. Так, відповідно до довідок про статус податкового резидента компанії засновника представництва, виданих компетентним органом Великобританії HM Revenue & Customs, компанія-засновник протягом всього періоду перевірки була резидентом Великобританії.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

На думку суду, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 липня 2021 року №8 та №.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення №797 від 08.11.2021 року позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Представництва "Дентсплай Лімітед" (04070, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 9/2, оф. 40, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 липня 2021 року №8 та №056633071.

3. Стягнути на користь Представництва "Дентсплай Лімітед" (04070, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 9/2, оф. 40, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 22 700,00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2022 року.