Справа № 560/14153/21
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/14153/21
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.
24 листопада 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П.
суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 20 вересня 2021 року № 014963/22-01-24-08/ НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування ОСОБА_1 пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.10.2014 по 20.05.2021.
Рішенням Хмельницького окружного адмінісративного суду від 24.12.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема зазначає, що положення п.9 прим.2 частини другої розд.VІІІ "прикінцеві та Перехідні положення" Закону №2464 не містять норми щодо звільнення від сплати ЄСВ фізичних осіб-підприємців, прийнятих на військову службу за контрактом.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено те, що позивач відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у період з 10.11.2006 по 08.09.2021 перебував на обліку як фізична особа-підприємець; види діяльності 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (основний).
Згідно із записами військового квитка серії НОМЕР_2 позивач проходив військову службу: з 31.07.2014 по 25.09.2015 у військовій частині НОМЕР_3 (фельдшер); з 21.10.2015 у військовій частині НОМЕР_4 (санітарний інструктор); з 01.02.2018 по 31.12.2019 у військовій частині НОМЕР_5 ; з 01.09.2019 по 31.12.2019 у військовій частині НОМЕР_5 (старший оператор); з 01.01.2020 у військовій частині НОМЕР_5 (старший оператор).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 від 15.08.2014 № 127 рядовий ОСОБА_1 з 31 липня 2014 року перебуває на мобілізації у військовій частині НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 03.09.2015 №290 рядовий ОСОБА_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 31 липня 2014 року фельдшером ВОС-837, вважається тимчасово призначеним на посаду, зарахованим до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_5 № 2018 р. молодший сержант ОСОБА_1 у період з 20.12.2015 по 19.01.2016, з 17.05.2016 по 20.09.2016, з 12.02.2017 по 21.05.2017 приймав безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення Антитерористичної операції виконував службові (бойові) завдання у складі штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Відповідно до довідки 7 окремої автомобільної санітарної роти від 05 березня 2019 року № 70 старший солдат ОСОБА_1 у період з 31.08.2014 по 26.09.2015 брав участь в антитерористичній операції у складі військової частини НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_7 від 03.01.2020 № 349 молодший сержант ОСОБА_1 у період з 08.08.2019 по 13.12.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримувань збройній агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_7 від 20.08.2020 № 616 позивач з 03 серпня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримувань збройній агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_7 від 30.09.2021 № 1209 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_7 та у періоди з 10.03.2021-24.03.2021, 06.05.2021-14.05.2021, 17.05.2021-20.05.2021, 15.06.2021-18.06.2021, 22.06.2021-25.06.2021, 29.06.2021-02.07.2021, 06.07.2021-03.09.2021 перебував у службовому відрядженні.
21.10.2015 ОСОБА_1 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина пп НОМЕР_4 ) до завершення особливого періоду.
11.12.2017 позивач підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_5 ) строком на три роки.
16.11.2020 позивач підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_7 ) строком на три роки.
Головним управління ДПС у Хмельницькій області 20 вересня 2021 винесено рішення щодо застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №014963/22-01-24-08/ НОМЕР_1 , відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкцій та нарахування пені на загальну суму 5799,15 грн за період з 21.10.2014 до 20.05.2021.
Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464-VI, пункту 3 розділу V Інструкції №449, під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до податкового органу такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).
Суд встановив, що позивач з 31.07.2014 був призваний на військову службу, 21.10.2015 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина пп НОМЕР_4 ) до завершення особливого періоду; 11.12.2017 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_5 ) строком на три роки; 16.11.2020 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_7 ) строком на три роки; продовжує проходи службу по цей час.
Суд зазначив, що оскільки позивач продовжує проходити військову службу, а заява про звільнення від сплати єдиного внеску під час призову на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації подається фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації, підстави для подання такої заяви позивачем відсутні
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Інструкція про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 № 508/26953 (далі - Інструкція №449).
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У постановах 14.02.2018 р. у справі № 131/1449/16-ц; від 14.02.2018 р. у справі № 727/2187/16-ц; від 20.02.2018 р. у справі № 640/4439/16-ц; від 21.02. 2018 р. у справі № 211/1546/16-ц; від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц Верховним Судом сформульовано висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Окрім того, згідно висновку Верховного Суду з приводу застосування приписів Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303, який міститься у постанові від 26.09.2018 р. у справі № 813/1919/16: 1) сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію; 2) закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому на даний час в Україні діє особливий період; 3) однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» 1275-VII від 20 травня 2014 року, яким внесено зміни в розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 та доповнено пунктом 9-2 передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду».
Так, приписами пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Абзацом шостим пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464-VI передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.
Аналогічні норми містяться і в Інструкції № 449. Зокрема, пунктом 7 розділу ІV якої передбачено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.
Частиною першою статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Згідно з пунктом 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції Указу Президента № 417/2015 від 14.07.2015 року), перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Таким чином, наведеними законодавчими нормами передбачено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього. Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач з 31.07.2014 був призваний на військову службу, 21.10.2015 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина пп НОМЕР_4 ) до завершення особливого періоду; 11.12.2017 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_5 ) строком на три роки; 16.11.2020 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_7 ) строком на три роки; продовжує проходи службу по цей час.
Суд зазначає, що оскільки позивач продовжує проходити військову службу, а заява про звільнення від сплати єдиного внеску під час призову на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації подається фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації, підстави для подання такої заяви позивачем відсутні. Тому суд відхиляє доводи відповідача про необхідність подання позивачем заяви про звільнення від сплати єдиного внеску у зв`язку із проходженням служби.
На підставі наведених правових норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що норми пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464-VI, які звільняють фізичних-осіб підприємців, призваних в порядку мобілізації, на особливий період від сплати єдиного внеску на весь строк служби, поширюють свою дію і на позивача.
Відповідно до частини третьої статті 39 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.
За змістом Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» метою його прийняття є, зокрема запровадження норм щодо поширення соціального захисту на військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом, передбачений законодавством для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації.
Окрім того, в силу вимог пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ураховуючи наведене, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира Військової частини) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивача як підприємця.
Аналогічний правовий висновок вказано Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі №260/117/19.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що фізичні особи-підприємці, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе.
З цих підстав, у контролюючого органу не було правових підстав для нарахування позивачу пені з 21.10.2014 по 20.05.2021.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки нарахування податків і зборів позивачу під час проходження військової служби у період проведення мобілізації не здійснюється і відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення щодо застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску, рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області № 014963/22-01-24-08/ від 20 вересня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Оцінюючи наведені сторонами доводи, колегія суддів суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено, окрім тих, які вже були оцінені судом першої інстанції.
Тож, позовні вимоги підлягають задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.