Справа № 460/9306/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2022 року м. Рівне №460/9306/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебував адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту відповідач-2) (залучено другого відповідача ухвалою суду від 03.08.2022), в якому позивач просив суд, з урахуванням заяви про зміну предмета позову (заява прийнята до розгляду ухвалою суду від 03.08.2022):

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не врахування при обчисленні страхового стажу згідно трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 19.09.1983, а саме не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 11.10.1983 року по 10.09.1984 року в колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області та з 05.04.1996 року по 21.01.2002 року в КСП «Прогрес» Гощанського району Рівненської області;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп. НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року, в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року в трикратному розмірі;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №16 від 05.10.2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, як учаснику бойових дій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області врахувати при обчисленні страхового стажу трудову книжку ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 19.09.1983, а саме - зарахувати до страхового стажу періодів роботи з 11.10.1983 року по 10.09.1984 року в колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області та з 05.04.1996 року по 21.01.2002 року в КСП «Прогрес» Гощанського району Рівненської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року, в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року в трикратному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07 липня 2021 року .

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення йому пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідач-2 відмовив позивачу у призначенні такої пенсії з огляду на відсутність необхідного стажу. При цьому, останній вказав, що стаж роботи позивача з 11.10.1983 року по 10.09.1984 року (відсутня посада особи, яка засвідчила запис про звільнення), та з 05.04.1996 року по 21.01.2002 року (неповний рік наказу на звільнення) не може бути зарахованим до страхового стажу, оскільки існують недоліки заповнення трудової книжки. Однак, на думку позивача, це не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому періодів до страхового стажу. Крім того відповідач відмовився зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в трикратному розмірі. Таким чином, ОСОБА_1 наголошує на своєму праві на призначення дострокової пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 08.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву у якому вказав, що певні періоди роботи позивача, зазначені у трудовій книжці, не можуть бути зарахованими до страхового стажу, оскільки відповідні записи трудової книжки зроблені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Стосовно зарахування позивачу до загального страхового стажу періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в трикратному розмірі повідомив, що позивач приймав участь у антитерористичній операції а не у бойових діях. На підставі викладеного вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

03.08.2022 року судом винесено ухвалу про залучення співвідповідача та прийняття заяви про зміну предмету позову, якою суд ухвалив залучити до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києв. Прийняти до розгляду заяву про зміну предмету спору.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву у якому просив повністю відмовити у його задоволенні. Вказав, що помилково не врахував позивачу періоди роботи з 05.04.1996 року по 21.01.2002 рік, однак зазначив, що інші періоди роботи позивача зазначені, у трудовій книжці, не можуть бути зарахованими до страхового стажу, оскільки відповідні записи зроблені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 виповнилося 55 років.

01.10.2021 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05 жовтня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, розглянувши заяву позивача за принципом екстериторіальності, прийняло рішення №16 про відмову в призначенні пенсії з огляду на недостатність страхового стажу для призначення дострокової пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не зарахований період роботи позивача з 11.10.1983 року по 10.09.1984 року (відсутня посада особи, яка засвідчила запис про звільнення), з 05.04.1996 року по 21.01.2002 року (неповний рік наказу на звільнення), та не зараховано до загального страхового стажу періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року, з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року в трикратному розмірі.

Позивач вважаючи наявність у нього права на отримання дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Отже, однією із підстав для відмови у зарахуванні до страхового стажу є неточності в оформленні належної позивачу трудової книжки.

Як вже зазначалося вище по тексту відповідачем-2 прийнято рішення №16 від 05.10.2021 про відмову у призначенні пенсії позивачу. За поданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 11.10.1983 року по 10.09.1984 року (відсутня посада особи, яка засвідчила запис про звільнення) та з 05.04.1996 року по 21.01.2002 року (неповний рік наказу на звільнення).

Суд звертає увагу на те, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , заповненій 19.09.1973 року, наявні наступні спірні записи.

Щодо трудової діяльності у колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області: запис за №1 від 14.09.1983 року про прийняття на роботу трактористом 3 класу на підставі рішення правління від 26.09.1983 р. №9.; запис за №2 від 01.10.1984 року про звільнення з роботи у зв`язку з призовом в армію. Пр. №11-25.10.1984.

З останнього запису про звільнення достеменно встановлено, що такий здійснено посадовою особою - головою колгоспу. Запис «колгоспу» скорочено «к-пу», однак, на думку суду, дане скорочення є загальноприйнятим.

Таким чином, відповідач необґрунтовано не зарахував даний період роботи у трудовий стаж позивача, мотивуючи відсутністю посади особи, яка засвідчила запис про звільнення.

Щодо трудової діяльності у КСП «Прогрес» Гощанського р-ну Рівненської області: запис за №6 від 05.04.1996 року про прийняття на роботу на тракторну бригаду трактористом на підставі рішення пр. від 25.04.96 Пр. №5; запис за №7 від 21.01.2002 про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №7 від 21.01.2002. Відповідач не зарахував даний період роботи в зв`язку з неповним роком наказу на звільнення.

Суд звертає увагу на те, що Комунальною установою «Трудовий архів» Гощанської селищної ради видано архівний витяг з книги наказів за №423 від 23.07.2021 року по ТОВ СГП «Прогрес», відповідно до якого наказом №9 від 26.01.2002 на підставі ст. 38 КЗпП України 1а. ОСОБА_1 звільнено з 21.01.2002 р. с. Дорогобуж. Тракторист.

Вказаною довідкою підтверджено, що дата наказу про звільнення, що в трудовій книжці позивача проведена в записові за №7 від 21.01.2002 року, є саме дата наказу від 21.01.2002 року.

Суд звертає увагу на те, що згідно з довідки №337 від 24.06.2021 року, виданої ТОВ СГП ім. Воловікова, колективне сільськогосподарське підприємство «Прогрес» згідно протоколу №2 22.12.1999 року було реформоване в сільськогосподарський виробничий кооператив «Прогрес». 21.08.2001 року загальними зборами членів (засновників) сільськогосподарський виробничий кооператив «Прогрес» було реформовано в Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Прогрес». 01.04.2005 року (протокол №01/04) загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Прогрес» перейменовано в ТОВ СГП «Ім. Воловікова».

На підтвердження обґрунтованості підстав для зарахування вищенаведених періодів роботи до страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.

На час внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252).

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією. Аналогічні норми в подальшому містились в Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, зазначений в трудовій книжці. При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

У постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 висловлено правову позицію про те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, спірні періоди роботи позивача з 14.09.1983 по 01.10.1984, з 05.04.1996 по 21.01.2002 підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, засвідчено підписами уповноваженої особи та місять відповідні печатки, а відтак відомості, які зазначені у даній трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказані періоди. При цьому, неналежний порядок заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

При цьому, суд зазначає, що не зарахування спірних періодів до стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при здійсненні призначення пенсії.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з розрахунку один місяць служби за три, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (також Закон №1058) військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, інваліда війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, інваліда війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого та сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

За правилами пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до статті 57 Закону України Про пенсійне забезпечення військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 2 Закону України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закону № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі - Порядок №413).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 Порядку №413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону №2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII), зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Так, Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/2607 відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України відповідно до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За правилами приписів пункту 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (далі - Положення № 530), час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Пунктом 1.1. Положення №530 визначено, що цим положенням визначається порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим з військової служби.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», встановлено, що нарахування страхового пенсійного стажу для військовослужбовців учасників антитерористичних операцій за час їх безпосередньої участі в антитерористичній операції має здійснюватися у потрійному розмірі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, які викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 у справі № 346/1454/17, від 02.04.2020 у справі № 185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16.06.2020 у справі № 185/7049/16-а, від 31.08.2022 у справі № 185/6919/16-а.

Разом з тим, суд звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до пункту 4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до п.1 ст.2 Закону також віднесено і військову службу.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій згідно Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 05.06.2015.

На сторінці 7 військового квитка позивача серії НОМЕР_5 від 11.11.1984, копію якого надано позивачем як до суду, так і при зверненні до пенсійного органу, міститься інформація, що ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областях в складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року. На сторінці 27 проведено запис, що в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областях в складі військової частини

Згідно з довідкою №2282 від 08.12.2020 року, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , ст. сержант ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проходив військову службу під час мобілізації з 22 серпня 2014 року по 25 вересня 2015 року. Безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областях в складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року; в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року.

Відповідач періоди проходження позивачем військової служби, з яких останній безпосередньо брав участь в антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областях, а саме: в складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року; в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року, зарахував до загального та пільгового стажу роботи лише в одинарному розмірі.

Однак, як вже було зазначено вище, зарахування часу проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується у трикратному розмірі незалежно від того, який вид пенсії та за яким законом вона призначається.

За таких обставин, наявні правові підстави для зарахування до загального трудового стажу для призначення пенсії за віком з урахуванням положень ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в кратному розмірі (із розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції в складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року; в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року

З огляду на вищезазначене, бездіяльність щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача періодів його безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 року по 04.02.2015 року; в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 року у трикратному розмірі є протиправною.

Суд встановив, що зараховуючи до страхового стажу періоди, про які просить позивач, загальний страховий стаж останнього становитиме більше 25 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком із зниженням віку як учасник бойових дій у відповідності до п. 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд встановив, що право на призначення пенсії у позивача виникло 07.07.2021 року, оскільки, по-перше, позивач на цей момент досяг пенсійного віку (55 років) і, по-друге, з заявою про призначення пенсії за віком остання звернувся до відповідача 01.10.2021, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, керуючись положеннями ст. ст. 5, 9, 245 КАС України вважає, що належним, достатнім та ефективним способом порушеного права позивача у спірних правовідносинах буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 14.09.1983 по 01.10.1984 в колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області та з 05.04.1996 по 21.01.2002 в КСП «Прогрес» Гощанського району Рівненської області; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 по 04.02.2015, в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 в трикратному розмірі; визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №16 від 05.10.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, як учаснику бойових дій; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 14.09.1983 по 01.10.1984 в колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області та з 05.04.1996 по 21.01.2002 в КСП «Прогрес» Гощанського району Рівненської області; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 по 04.02.2015, в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 в трикратному розмірі; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 липня 2021 року.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір.

Керуючись статтями 5, 9, 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 14.09.1983 по 01.10.1984 в колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області та з 05.04.1996 по 21.01.2002 в КСП «Прогрес» Гощанського району Рівненської області.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 по 04.02.2015, в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 в трикратному розмірі.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №16 від 05.10.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 14.09.1983 по 01.10.1984 в колгоспі ім. Жданова Гощанського району Рівненської області та з 05.04.1996 по 21.01.2002 в КСП «Прогрес» Гощанського району Рівненської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у складі військової частини пп НОМЕР_2 з 04.12.2014 по 04.02.2015, в складі військової частини пп. НОМЕР_3 з 15.03.2015 по 02.06.2015, з 03.06.2015 по 25.09.2015 в трикратному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м.Рівне,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул.Бульварно-Кудрявська, 16,м.Київ,01050. ЄДРПОУ/РНОКПП 42098368)

Повний текст рішення складений 22.11.2022.

Суддя Олег ГРЕСЬКО