Справа № 160/10891/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповілача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
21.07.2022 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 12.07.2022 року) до Дніпропетровського оружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12 травня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), періоди роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАГ»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до статті 26 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.02.2021 року.
В мотивування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним, оскільки наявність записів в його трудовій книжці є достатніми підставами для підтвердження трудового стажу позивача в період, який Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не взяло до уваги, при розгляді його заяви від 07.05.2021 р., а саме: період роботи у ТОВ «АЛЬФАГ» з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року, як зазначено у рішенні: оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не містить коду підприємства.
20.09.2022 року Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правової позиції відповілачем-1 зазначено наступне. 07.05.2021 року позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України"), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Далі, згідно пункту 4.10 зазначеного Порядку - після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Так, за результатом розгляду заяви позивача від 07.05.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у в Тернопільській області було прийнято рішення від 12.05.2021 року, в якому зазначено про відмову в призначенні пенсії позивачу, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії загальний стаж позивача складає 24 років 11 місяців 13 днів (при необхідних 28 роках). ГУ ПФУ в Дніпропетровській області стверджує, що будь-яких інших документів, які містять відомості про спірні періоди роботи, для підтвердження трудового стажу позивачем не надано. В зв`язку з цим, період роботи позивача з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області не було зараховано до загального (страхового) стажу, що дає право на вихід на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV що у разі зарахування стажу роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року, що становить 2 роки 09 місяців 28 днів, загальний страховий стаж позивача становитиме 27 років 9 років 11 днів, що є меншим від необхідних 28 років, встановлених ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже не призведе до виникнення у позивача права на призначення пенсії за віком. 07.05.2021 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято 12.05.2021 року. Таким чином, фактично, починаючи з червня 2021 року (з моменту неотримання позивачем пенсії) позивачу стало відомо про факт непризначення пенсійних виплат. Отже, перебіг строку позовної давності для оскарження дій суб`єкта владних повноважень почався саме з червня 2021 року.
02.11.2022 року та 03.11.2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотивуючи свою правову позицію, відповідач-2 зазначив наступне. 07 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.05.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення від 17.11.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 20.12.2021 року №45209-36095/А-01/8-0400/21 повідомило про відсутність підстав для призначення пенсії за віком. Документально встановлено, що 07.05.2021 року позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

За період роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року в трудовій книжці на печатці при внесенні запису про звільнення відсутній код ЄДРПОУ підприємства, що суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996г

Відповідно до п. 1 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996, Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.

Присвоєння ідентифікаційних кодів з Реєстру здійснюється: державними реєстраторами - суб`єктам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (п.5 Положення).

Пунктом 7 Положення передбачено, що ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державне реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755- IV від 15.05.2003 (далі -Закон №755-IV) єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною другою статті 9 Закону№755-ІУ передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності); ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (далі -ідентифікаційний код); організаційно- правова форма тощо.

Пунктом 3 Порядку №637 від 12.08.1993 передбачено, що в разі, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори й угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Будь-яких інших документів, які містять відомості про спірні періоди роботи, для підтвердження трудового стажу позивачем не надано.

В зв`язку з вище викладеним, період роботи позивача з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року не зараховано до загального (страхового) стажу, що дає право на вихід на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV.

До того ж, у разі зарахування стажу роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року, що становить 2 роки 09 місяців 28 днів, загальний страховий стаж позивача становитиме 27 років 9 років 11 днів, що с меншим від необхідних 28 років, встановлених ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже у позивача не буде права на призначення пенсії за віком. З наявних письмових документів, 07.05.2021 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято 12.05.2021 року. Таким чином, фактично, починаючи з червня 2021 року (з моменту неотримання позивачем пенсії) позивачу стало відомо про факт непризначення пенсійних виплат. Отже, перебіг строку позовної давності для оскарження дій суб`єкта владних повноважень почався саме з червня 2021 року. Отримання позивачем листа від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.12.2021 року №45209-36095/А-01/8- 0400/21 у відповідь на звернення від 17.11.2021 року не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмові у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

У встановлений ухвалою суду від 26.07.2022 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

У період з 08.08.2022 року по 21.08.2022 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та надати до суду у строк до 20.09.2022 року: засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію пенсійної справи відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У період з 19.09.2022 року по 23.09.2022 року суддя Прудник С.В. приймав участь у підготовці суддів окружних адміністративних судів для підтримання кваліфікації у програмі ZOOM. На період підготовки суддя Прудник С.В. був слухачем Національної школи суддів України та не мав змоги поєднувати навчання та відправлення правосуддя.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року залучено до участі у справі №160/10891/22 у якості співвідповідача як Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, Майдан волі , буд. 3, ) та у якості співвідповідача як Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, ). Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №160/10891/22, призначити розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільській області: засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України копію рішення від 12 травня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та матеріали пенсійної справи. Витребувані судом докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 23.10.2022 року.

Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років звернувся 07.05.2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою та доданими до неї документами на призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 .

Розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 12.05.2021 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

В означеному рішенні даним територіальним органом Пенсійного фонду України, тобто відповідачем-2 зазначено про те, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 07.05.2021 року. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України Ліро загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 28 років. Стаж для визначення права на призначення пенсії за віком становить 26 р.07 м.18 дн., при цьому страховий стаж - 24 р. 11 м. 13 д. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не містить коду підприємства. Працює 03.07.2018 року. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

У поданій до суду позовній заяві позивач зазначив, що оскільки не отримав відповіді на свою заяву, 17.11.2021 року він направив лист до відповідача, в якому зазначив, що станом на 17.11.2021 року йому невідомо про результати розгляду його звернення від 0705.2021 року, пенсію він не отримує, його не запрошували до територіального органу Пенсійного фонду України щодо вручення відповіді на звернення або надання додаткових документів для оформлення пенсії. З метою з`ясування причин невиплати пенсійних виплат, просив відповідача направити рішення, прийняте за результатами розгляду вищевказаного звернення щодо оформлення пенсії за віком від 07.05.2021 року. В означеному зверненні позивач також зазначив, що враховуючи місце його проживання, найближчий відділ обслуговування громадян м. Кривий Ріг (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області знаходиться за адресою: вул. Ухтомського, буд. 23 м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, 50083, куди він просив направити відповідь на дану заяву, для отримання на руки або направити на адресу його місця проживання рекомендованим листом, для можливості встановлення дати отримання рішення. Про дату та час отримання відповіді в сервісному центрі просив зателефонувати на номер: 097-129-26-06. Однак, відповідач не направив (не видав на руки) відповідь позивачу і на звернення від 17.11.2021 року. Тому, з метою реалізації свого права на отримання пенсії, та отримання відповіді від відповідача щодо розгляду його заяви про призначення пенсії, позивач змушений був укласти договір з адвокатом від 27.06.2022 року. З листа від 20.12.2021 року, який представник позивача отримала 27.06.2022 року (про що є відповідна відмітка в листі), позивач дізнався, що йому відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Також, до відповіді від 20.12.2021 року, який представник позивача отримала 27.06.2022 року (про що є відповідна відмітка в листі) було долучено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 12.05.2021 року

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 28 серпня 1978 року, у період з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року, не зарахований ПФУ, ОСОБА_1 працював на посаді генерального директора ТОВ «АЛЬФАГ» запис 24-25 арк. 14-15.

ПФУ не зараховано період роботи позивача у товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАГ» з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року, оскільки на печатці відсутній код підприємства.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Порядок ведення трудових книжок працівників регулює Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці № 58 від 29.07.1993 року.

Відповідно до п.2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, діючим законодавством передбачено, що запис про трудовий стаж у трудовій книжці, яка є основним документом на підтвердження трудового стажу, повинен бути оформлений у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. У разі наявності неточних, або неправильних та неповних записів про трудовий стаж, то для підтвердження трудового стажу приймається інший документ, визначений пунктом 3 Порядку №637, або пояснення свідків відповідно до пунктів 17.18 Порядку №637.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17. провадження №К/9901/768/17.

Позивач вважає, що не зарахування відповідачем спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відсутність коду підприємства на печатці в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В даному випадку, вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим відсутність коду підприємтва на печатці підприємства не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.

Крім того, відповідно до пункту 16 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.96 №118 (далі - Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача з роботи 15.07.96) використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів звітних та облікових документів, які використовуються за межами суб`єктів господарської діяльності. Звітні та облікові документи, в яких відсутній ідентифікаційний код з Державного реєстру, вважаються недійсними, їх використання тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України визначено, що Державним податковим інспекціям з 1 квітня 1996 р. вважати недійсними і не приймати звіти, декларації, розрахунки і платіжні доручення підприємств та організацій, а Державному митному комітетові не проводити декларування та митне оформлення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України без ідентифікаційних кодів з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та довідки про включення до нього.

Зазначене в сукупності дає підстави для висновку, що недійсними вважаються лише звітні та облікові документи, які після 22.01.1996 року скріплені печатками, на яких відсутній ідентифікаційний код підприємства.

При цьому, такі документи вважатимуться недійсними виключно для Державної податкової інспекції в процесі здійснення нею владних управлінських функцій. Зазначені положення не містять підстав вважати такі документи недійсними для органів Пенсійного фонду.

Пункт 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України в редакції, застосованій відповідачем станом на дату виникнення спірних правовідносин, набув чинності лише із внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 499 "Про внесення змін до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України".

Так, зазначений пункт Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (в редакції з 22.06.2005) передбачав, що ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Відтак, ПФУ, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, застосувало норму законодавства, яка станом на дату прийняття та звільнення ОСОБА_1 з роботи та скріплення відповідних записів печаткою підприємства, ще не існувала, а тому відмова відповідача у зарахуванні стажу роботи позивача з цих підстав є протиправною.

Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), періоди роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАГ».

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення від 07.05.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачу до загального трудового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком періоди роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАГ» та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 07.05.2021 року.

Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. При цьому позивач подавав обидві заяви та документи про призначення пенсії саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і саме це управління не прийняло до уваги надані позивачем документи, що підтверджують пільговий стаж позивача, також при призначенні пенсії позивач буде перебувати на обліку в даному управлінні, яке в подальшому буде нараховувати та виплачувати йому пенсію.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повинно відповідати за цими вимогами.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі заявлених позовних вимог з метою повного захисту порушених прав позивача.

Щодо доводів відповідачів про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даною позовною заявою, то такі на думку суду є безпідставними з огляду на наступне.

Строк звернення до адміністративного суду встановлено ст. 122 КАС України, за приписами ч.ч.1, 2 яких, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Як встановлено судом, про порушення своїх прав позивач дізнався з листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.12.2021 року №45209-36095/А-01/8-0400/21, який отримано представником позивача 27.06.2022 року разом із рішенням про відмову у призначенні пенсії від 12.05.2021 року, про що є відповідна відмітна фахівця відповідача-1.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 12.07.2022 року (позов подано до відділення поштового зв`язку), тобто з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 11.07.2022 року.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій територіальних органів Пенсійного фонду України і позовні вимоги підлягають фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 661,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у сумі 330,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповілача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.05.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), періоди роботи з 02.09.1996 року по 30.06.1999 року у товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАГ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2021 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 661,60 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 330,80 грн. (триста тридцять гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник