Справа № 369/7016/22
Суддя: Янченко А. В.
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/7016/22
Провадження № 2-а/369/179/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду у місті Києві адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними дії і бездіяльності органу виконавчої служби, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними дії і бездіяльності органу виконавчої служби.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 23.01.2003 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 23.01.2003 року у справі № 2-433/2003, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.03.2003 року і до їх повноліття. Син ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства.

Виконавче провадження № 7368059 з виконання вказаного рішення здійснювалось державними виконавцями Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

04.10.2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ухвалено рішення про закінчення виконавчого провадження № 7368059, у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. При цьому, в порушення ст. 68, 49 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині постанови від 04.10.2016 року не було зазначено про наявність чи відсутність заборгованості по аліментам боржника. А матеріали виконавчого провадження не були відскановані і не містились в ЄДРВП.

При цьому, пунктами 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року № 512/5 передбачено, що державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться в загальному порядку, визначеному Законом.

Позивач вказує, що зазначена постанова їй не надсилалась, про закінчення виконавчого провадження нічого не знала і чекала коли все ж таки виконавець стягне кошти.

Позивач також зазначає, що отримувала від виконавця довідки про несплату аліментів, аж до повноліття молодшого сина. Боржник не тільки не сплачував аліменти але і був засуджений за злісне ухилення від сплати аліментів на дітей.

У 2018 році боржник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.02.2018 року.

19.02.2018 року за заявою ОСОБА_1 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М., здійснено розрахунок, згідно з яким у боржника ОСОБА_3 , заборгованість станом на 24.05.2016 року по аліментам становить 92287,21 гривень, стягнутих з нього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2003 року у справі № 2-433/2003.

При цьому, в розрахунку зазначено, що станом на 31.12.2013 року заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області становила 58084,43 гривень.

27.12.2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Гольченко К.І. винесено постанову про скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 7368059 від 19.02.2018 року, яка видана головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М., у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення в порядку п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»

Позивач також відзначила, що органами ДВС не заперечується факт втрати виконавчого провадження і виконавчого документа. Згідно довідки виданої Вишневим відділом Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 28.07.2021 року № 7368059, зазначено, що при передачі виконавчого провадження до архіву оригінал виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області втрачені.

Позивач 05.01.2022 року та 04.06.2022 року звернулася до Мінюсту та відповідача з вище зазначених порушень.

Одночасно з цим ОСОБА_1 вказує, що з цього приводу звернулася до правоохоронних органів. Так ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2022 року було задоволено скаргу позивачки на бездіяльність слідчого і зобов`язано внести в ЄРДР відомості про вчинення державними виконавцями кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 366 КК України.

Після цього позивач вказує, що отримала від Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та від Мінюсту 23.07.2022 року відповіді про те, що неможливо притягнути до відповідальності державного виконавця, оскільки останнього звільнено, а відносно відсутності інформації в АСВП здійснено запит до НАІС.

Умови і порядок примусового виконання рішень суддів та інших органів (посадових осіб) на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року.

Окремо, щодо першої вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо фактичного виконання рішення суду, за яким видано виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області та не стягнення з боржників аліментів позивач зазначила наступне.

У даній справі, у ВП № 7368059 єдиною метою судового рішення було відновлення порушеного права на належне забезпечення та утримання дітей позивача. Даний результат не був досягнутий завдяки бездіяльності державного виконавця і злісного ухилення від сплати аліментів боржника. Такі дії боржника стали можливі через повну відсутність контролю за виконанням судового рішення із сторони державного виконавця.

Таким чином державний виконавець діяв не у передбачений законом спосіб і не здійснив покладених на нього обов`язків, чим порушив право позивача і публічно-правовий порядок стягнення аліментів з боржників.

Щодо другої вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо втрати виконавчого провадження, виконавчого документа, несвоєчасного здійснення розрахунку заборгованості по аліментах, не направлення стягувачу постанов виконавчого провадження, не здійснення внесення скасованих матеріалів в ЄДРВП, не передачі матеріалів виконавчого провадження № 7368059 з ЄДРВР до АСВП позивач зазначила наступне.

Позивач зазначила, що впродовж 2010-2016 років боржник не сплачував аліменти стягувачці, а дії державного виконавця були сумбурними і неповними.

Вказане підтверджується відповіддю Мінюсту, якою констатовано неможливість притягнення державного виконавця до відповідальності через його звільнення.

Як вбачається із АСВП щодо оскаржуваного ВП, всі зміни у АСВП здійснювались без винесення постанови державним виконавцем, а дані створювались на власний розсуд державного виконавця, дані б які мали б бути внесені відсутні.

Згідно довідки виданої Вишневим відділом Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 28.07.2021 року № 7368059, зазначено, що при передачі виконавчого провадження до архіву оригінал виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області втрачені.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на 31.12.2013 року заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області становила 58084,43 гривень.

При цьому жодних заходів щодо її стягнення, жодного арешту чи інших дій направлених на виконання рішення суду не здійснено.

Щодо третьої позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначила наступне.

Завданими відповідачем діями, позивач переносить велику моральну біль через невідворотність обставин, неможливість нормально забезпечити дітей і фактичне невиконання рішення суду про стягнення аліментів, соціальне і економічне приниження, зруйноване особисте життя, у зв`язку із чим, фізичний стан здоров`я у позивача істотно погіршився. Позивач зазнала психологічний біль та страждання, втратила віру у людей, у правосуддя, зазнала збитки через необхідність весь час доводити свою правоту в судах, тривалого лікування і відновлення здоров`я, втратила можливість спокійно займатися улюбленими справами, втратила звичний спосіб життя, зазнала приниження і моральних страждань. Все це в сукупності завдало позивачу моральної шкоди.

На підставі вище наведеного, позивач просила суд, визнати протиправною бездіяльність Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) щодо фактичного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, за яким видано виконавчий лист № 2-433 від 23.01.2008 року та фактичного не стягнення з боржника аліментів на користь позивача за цим рішенням, визнати протиправними дії Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) щодо втрати виконавчого провадження № 7368059, виконавчого документа, несвоєчасного здійснення розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 7368059, не направлення стягувачу постанов виконавчого провадження, нездійснення внесення сканованих матеріалів в ЄДРВП, не передачі матеріалів виконавчого провадження № 7368059 з ЄДРВП до АСВП, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнути з державного бюджету України через Вишневий відділ Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області), на користь ОСОБА_1 2000 євро, що в еквіваленті на національну валюту становить 74080 гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

16.08.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.08.2022 року надіслана на адресу позивача ОСОБА_1 , була отримана нею особисто.

Копія ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.08.2022 року та примірник позовної заяви з додатками надіслані на адресу відповідача - Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), були отриманні представником особисто.

Копія ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.08.2022 року та примірник позовної заяви з додатками, надіслані на адресу третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 повернулися на адресу суду, з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

23.08.2022 року третьою особою на стороні відповідача ОСОБА_2 зареєстровано письмові пояснення на позовну заяву, в яких вона просила суд, долучити до матеріалів справи відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 369/10597/19 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2020 року, відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 2-433/03 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2021 року. Просила вважати два відзиви, що додаються у цьому поясненні, як пояснення ОСОБА_2 до адміністративного позову про визнання протиправними дій та бездіяльності органу виконавчої служби у справі № 369/7016/22.

У відповідності до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 126 КАС України, оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При розгляді справи судом встановлено, що 23.01.2003 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 23.01.2003 року у справі № 2-433/2003, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.03.2003 року і до їх повноліття. Син ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства.

Виконавче провадження № 7368059 з виконання вказаного рішення здійснювалось державними виконавцями Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

04.10.2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ухвалено рішення про закінчення виконавчого провадження № 7368059, у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. При цьому, в порушення ст. 68, 49 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині постанови від 04.10.2016 року не було зазначено про наявність чи відсутність заборгованості по аліментам боржника. А матеріали виконавчого провадження не були від скановані і не містились в ЄДРВП.

Відповідач доказів того, що зазначена постанова про закінчення виконавчого провадження надсилалась на адресу позивача не надав.

У 2018 році боржник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.02.2018 року.

19.02.2018 року за заявою ОСОБА_1 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М., здійснено розрахунок, згідно з яким у боржника ОСОБА_3 , заборгованість станом на 24.05.2016 року по аліментам становить 92287,21 гривень, стягнутих з нього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2003 року у справі № 2-433/2003.

При цьому, в розрахунку зазначено, що станом на 31.12.2013 року заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області становила 58084,43 гривень.

27.12.2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Гольченко К.І. винесено постанову про скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 7368059 від 19.02.2018 року, яка видана головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М., у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення в порядку п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»

Згідно довідки виданої Вишневим відділом Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 28.07.2021 року № 7368059, зазначено, що при передачі виконавчого провадження до архіву оригінал виконавчого листа № 2-433 виданого 23.01.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області втрачений.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом, державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ухвалено рішення про закінчення виконавчого провадження № 7368059, у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Пунктами 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року № 512/5 передбачено, що державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться в загальному порядку, визначеному Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець уникнув виконання своїх обов`язків встановлених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»: ним не вжито достатніх заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Органи державної влади, відповідно до ст. 19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2003 року у справі № 2-433/2003, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.03.2003 року і до їх повноліття.

Таким чином, належним виконанням судового рішення зі сторони ОСОБА_3 мало бути сплата аліментів відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд не може погодитись з тим, що дії державного Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області щодо закінчення виконавчого провадження є правомірними, оскільки на час закінчення виконавчого провадження судове рішення не було виконано в повному обсязі, а саме не було здійснено виплату аліментів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищевказаних положень норм закону, суд приходить до висновку про те, що встановлений факт наявності в діях відповідача як суб`єкта владних повноважень протиправних дій.

Відтак судом встановлена неправомірність його дій, як такого, що діяв не у відповідності до чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) щодо фактичного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, за яким видано виконавчий лист № 2-433 від 23.01.2008 року та фактичного не стягнення з боржника аліментів на користь позивача за цим рішенням та визнання протиправними дії Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) щодо втрати виконавчого провадження № 7368059, виконавчого документа, несвоєчасного здійснення розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 7368059, не направлення стягувачу постанов виконавчого провадження, нездійснення внесення сканованих матеріалів в ЄДРВП, не передачі матеріалів виконавчого провадження № 7368059 з ЄДРВП до АСВП, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди у сумі 74080 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тому, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору. А, отже, суд має з`ясувати безпосередній причинний зв`язок факту завдання моральної шкоди від дій, рішень чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень, які заявлені (об`єднані) предметом у відповідному спорі.

З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування також підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, підлягають з`ясуванню такі питання: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями та завданою шкодою, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач не надала належних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо.

Тому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 74080 гривень є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 КАС України, до пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами другою-четвертою статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 162 КАС України, 2. Відзив повинен містити: 1) найменування (ім`я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, за наявності; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Враховуючи, що третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 не надала суду докази надіслання наданих суду пояснень учасникам справи, такі пояснення не приймаються судом.

Отже, наявні у справі докази, неподання відповідачем допустимих доказів правомірності свого рішення, вказують на наявність всіх підстав для часткового задоволення позову.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6-10, 14, 72, 122, 139, 143, 241, 242, 246, 257, 287, 297 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправними дії і бездіяльності органу виконавчої служби задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) щодо фактичного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, за яким видано виконавчий лист № 2-433 від 23.01.2008 року та фактичного не стягнення з боржника аліментів на користь позивача за цим рішенням.

Визнати протиправними дії Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) щодо втрати виконавчого провадження № 7368059, виконавчого документа, несвоєчасного здійснення розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 7368059, не направлення стягувачу постанов виконавчого провадження, нездійснення внесення сканованих матеріалів в ЄДРВП, не передачі матеріалів виконавчого провадження № 7368059 з ЄДРВП до АСВП, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2022 року

Суддя А.В. Янченко