Справа № 200/3268/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року Справа№200/3268/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що з 21.09.2016 року вона перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання. Протягом усього часу перебування на обліку у відповідача позивачу неодноразово (у добровільному порядку та на підставі судових рішень) здійснювалися перерахунки її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Такий перерахунок постійно здійснювався виходячи з 90% грошового утримання працюючого судді. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року у справі №200/7662/20-а, яке набрало законної сили 11.12.2020 року, було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області від 30.06.2020 року №04-481-20 з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. На виконання вищезазначеного рішення суду, відповідачем було проведено перерахунок позивача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди з 19.02.2020 року. Перерахований розмір позивача щомісячного грошового утримання судді у відставці виплачується відповідачем з лютого 2021 року. Не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, щодо зменшення розміру позивача її щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 60% суддівської винагороди. Позивачем було подано позов до Донецького окружного адміністративного суду, проте рішенням суду від 19.08.2021 року у справі №200/8534/21 у задоволенні адміністративного позову позивача було відмовлено. При цьому, апеляційна скарга подана позивачем на вищезазначене рішення суду, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 року у справі №200/8534/21, залишена без задоволення. Тобто рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, були визнані правомірними дії відповідача щодо перерахунку позивачу її щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, виходячи із 60% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Як вбачається з рішень відповідача та відповіді на звернення позивача від 10.02.2021 року, в лютому 2021 року пенсійний орган при виконанні рішення суду розрахував суму позивачу її довічного грошового утримання в розмірі 50% суддівської винагороди. З урахуванням стажу роботи, на посаді судді 25 років відсоток щомісячного довічного грошового утримання складає 60%. До стажу роботи, що дає право на призначення позивачеві щомісячного грошового утримання судді у відставці, крім стажу роботи на посаді судді (23 роки 6 місяців 27 днів) було зараховано половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців), що загалом склало повних 25 років. При цьому, зарахування до стажу роботи половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, здійснено на підставі постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.08.2017 року у справі №243/5236/17. Позивач зауважив, що як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18, частину 2 ст.137 Закону України №1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Позивач зазначила, що згідно запису у трудовій книжці позивача, її було обрано народним суддею 26.02.1993 року. На той час діяв ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, згідно зі ст. 7 якого, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Отже позивач вважає, що вона має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді додаткових два роки роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття нею права на призначення (обрання) на посаду судді вперше. Стаж такої роботи у сфері права до обрання суддею вперше підтверджується трудовою книжкою позивача, згідно записів якої вона працювала після закінчення юридичного інституту з 03.08.1987 по 19.03.1991 стажистом Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області та з 19.03.1991 по 26.02.1993 помічником голови Гірницького районного суду м. Макіївки. Питання щодо зарахування вищезазначеного строку до стажу роботи на посаді судді не ставилося при виході позивача у відставку з 20.09.2016 року.

25.01.2022 року позивач звернулась до відповідача з заявою про зарахування до стажу роботи судді додатково стажу роботи у сфері права та перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і збільшення її відсоткового розміру на 4 % тобто з 60% до 64%, відповідно до вимог ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII. Згідно відповіді відповідача від 09.02.2022 року, відповідачем було відмовлено їй у зарахуванні до стажу роботи судді додаткового стажу у сфері права, який вимагався діючим Законом на час обрання позивача суддею, а саме двох років. Відповідач у своїй відповіді відмовив позивачу, зазначивши що відсутні законні підстави для обчислення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% від суддівської винагороди. Таким чином, відповідачем було відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді додаткових двох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття позивачем права для призначення на посаду судді вперше, а також відповідачем було відмовлено у збільшенні відсоткового значення її щомісячного довічного грошового утримання на 4%. Позивач не згодна з таким рішенням відповідача, вважає протиправними дії відповідача, що полягають у не зарахуванні до її стажу роботи судді додаткового стажу у сфері права та у відмові щодо збільшення відсоткового розміру її щомісячного довічного грошового утримання додатково на 4%, а саме з 60% до 64 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки такі дії суперечать нормам Конституції України, діючому законодавству, порушують її конституційні права і охоронювані законом інтереси. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивача, згідно рішення суду від 25.09.2020 року були застосовані норми ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, який є дійсним на теперішній час. Відповідач зауважив, що законних підстав для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 64 % від суддівської винагороди відсутні, так як стаж роботи позивача як судді у відставці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначений відповідно до ст. 137 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» складає 25 років, відповідно обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 60% від суддівської винагороди. Таким чином відповідач діяв на підставі та в межах наданих повноважень. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є суддею у відставці Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, що підтверджується посвідченням судді у відставці № НОМЕР_1 . З 21.09.2016 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як суддя у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання за особовим рахунком пенсійної справи №887009, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Пенсійним Фондом України від 26.10.2016.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.08.2017 року у справі № 243/5236/17 задоволено позов ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області та, зокрема, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді. Рішення набрало законної сили згідно ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 та виконано відповідачем.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року у справі № 200/7662/20-а задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області від 30 червня 2020 року №04-481-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Згідно ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2020 рішення набрало законної сили.

Як вбачається з рішення Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та відповіді на звернення від 10.02.2021, в лютому 2021 року пенсійний орган при виконанні рішення суду розрахував суму довічного грошового утримання судді в розмірі 50% суддівської винагороди. Тобто, з урахуванням стажу позивача як судді 25 років відсоток щомісячного довічного грошового утримання складає 60%.

25 січня 2022 року, позивач подав до відповідача заяву про зарахування до стажу роботи судді додаткового стажу роботи у сфері права та перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці. У своїй заяві позивач просив зарахувати до її стажу роботи на посаді судді два роки роботи у сфері права, який вимагав закон як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше та перерахувати з 19.02.2020 року і виплачувати розмір її щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. А саме, розрахунок стажу роботи судді визначити: стаж роботи на посаді судді - 23 роки 6 місяців 27 днів, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців та стаж роботи у сфері права, як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше - 2 роки, загалом повних 27 років, що відповідно до вимог ч.3 ст.142 ЗУ №1402 дорівнює 64% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

09 лютого 2022 року за вих.№3337-1963/А-15/8-0500/22 відповідачем була надана відповідь на заяву позивача, в якій відповідач зазначив, що з 19.02.2020 року на виконання рішення суду від 25.09.2020 проведено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% від розміру суддівської винагороди судді згідно довідки Державної судової адміністрації від 30.06.2020 №04-481-20, з урахуванням раніше виплачених сум. Під час перерахунку позивачу її довічного грошового утримання судді у відставці, згідно рішення суду від 25.09.2020 були застосовані норми ч. 3 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, який діє на теперішній час. Законних підстав для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64% від суддівської винагороди відсутні, так як стаж роботи позивача (судді у відставці), який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначений відповідно до ст. 137 ЗУ №1402 складає 25 років, відповідно до обчислення позивача її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відбувається в розмірі 60 % від суддівської винагороди.

Позивач вважає, що відповідач не врахував до розрахунку стажу роботи судді стаж її роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді вперше, окрім цього зазначений стаж не був врахований, як при проведенні перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, так і не врахований на підставі її останньої поданої заяви від 25.01.2022. Позивач зазначила, що стаж такої роботи у сфері права до обрання її суддею вперше, підтверджується її трудовою книжкою, згідно записів якої вона працювала після закінчення юридичного інституту з 03.08.1987 по 19.03.1991 стажистом Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області та з 19.03.1991 по 26.02.1993 помічником голови Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області.

Не погоджуючись з цим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в його правовому регулюванні та джерелах фінансування.

За правилами ч. 1 ст. 116 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі ЗУ «Про судоустрій і статус суддів») суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Частиною 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 3 ст. 142 в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при цьому, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Слід звернути увагу, що в силу ч. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя; Вищої ради юстиції; Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас частиною другою цієї ж статті у редакції, яка діє з 05.08.2018 року, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає-право для призначення на посаду судді.

Варто зазначити, що ця норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

При цьому, абз. 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Системний аналіз наведених норм доводить, що положення ст. 137 та абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» свідчить, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 9901/808/18 (провадження № 11-1481заі18), в якій, зокрема, зазначено, що частину другу ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 року у справі № 9901/805/18 також зазначила, що внесені до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

Між тим, аналіз вищенаведених норм дозволяє зробити висновок, що до загального стажу роботи підлягає зарахування поряд з усім стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

На той час вимоги до особи при обранні на посаду судді вперше визначалися Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-XII), які діяли з 10.02.1993 до 05.07.2001.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про статус суддів», в редакції на момент призначення позивача суддею вперше, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Як вбачається із відомостей про роботу, вказаних у трудовій книжці, розрахунку стажу, на момент призначення народним суддею Гірницького районного народного суду м. Макіївки позивач мала стаж роботи у сфері права з 03.08.1987 по 25.02.1993, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 :

- з 03.08.1987 по 18.03.1991 призначена стажистом Гірняцького райнарсуду м. Макіївки, номер запису №№6, 7 в трудовій книжці;

- з 19.03.1991 по 25.02.1993 призначена помічником голови Гірняцького райнарсуду м. Макіївки, номер запису № 8 в трудовій книжці.

При цьому, згідно довідки про спеціальний стаж від 21.09.2016, виданої Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у відповідності до ст. 137 ЗУ №1402 стаж на посаді судді складає 23 роки 6 місяців 23 дні, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, загалом 25 років в розмірі 60% від розміру суддівської винагороди судді.

Так, судом встановлено та не заперечується відповідачем у відзиві, що при призначенні пенсії останній враховано лише стаж роботи на посаді судді та не зараховано до стажу роботи час роботи у сфері права.

Таким чином, з урахуванням дати обрання позивачки на посаду судді вперше та враховуючи положення ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII, робота позивачки протягом двох років на вищевказаних посадах підлягає зарахуванню до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказаний висновок суду додатково підтверджується спільним листом голови Вищої ради правосуддя, в.о. голови Верховного Суду, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. голови Ради суддів України, голови Державної судової адміністрації та ректора Національної школи суддів України від 05.11.2018 № № 41783/0/9-18, № 2664/0/2-18, № 01-6757/18, № 9рс-1112/18, № 1-22433/18, № 02/3878, а також правовою позицією, наведеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 (провадження № 11-1481заі18).

Водночас суд наголошує, що позивачка мала право на зарахування вищезазначеного спірного періоду роботи до суддівського стажу як станом на дату подання заяви про відставку, так і станом на дату призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який, однак, не був врахований пенсійним органом з незалежних від позивачки причин.

Оскільки вказані періоди не були зараховані до загального трудового стажу позивача, відповідно розрахований відповідачем відсоток щомісячного грошового утримання позивача у розмірі 60% не є правильним, адже не відповідає дійсності, та як наслідок порушує права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Таким чином, оскільки внаслідок зарахування спірного періоду роботи до суддівського стажу позивачки такий стаж збільшується на повних два роки, з урахуванням наведених вище норм, це безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці.

Посилання відповідача на те, що до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання може бути зарахований лише стаж роботи на посадах, визначених частиною першою статті 137 Закону № 1402-VIII, суд визнає безпідставними і такими, що суперечать вимогам ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII, згідно з якими право судді на відставку пов`язується саме з наявністю стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років, визначеного відповідно до статті 137 цього Закону, тобто, в тому числі з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Крім того, на думку суду, відповідач неправомірно вдається до оцінки суддівського стажу позивачки, оскільки розрахунок такого стажу взагалі не входить до повноважень пенсійного органу. Це підтверджується Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), згідно з яким призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про визнання протиправними дій відповідача щодо призначення та виплати позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді додатково двох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення позивачу її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 4 %, а саме з 60% на 64% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу позивача роботи на посаді судді додатково двох років роботи у сфері права та збільшити відсотковий розмір її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 4 %, а саме з 60% до 64%, здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 64% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №04-481-20 від 30.06.2020 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 22.02.2022, позивач за подання адміністративного позову сплатила 992,40 грн. судового збору.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, буд.8 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () у не зарахуванні до стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) роботи на посаді судді додатково двох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та у нездійсненні збільшення її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 60% на 64% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () зарахувати до стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) до роботи на посаді судді додатково двох років роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше та збільшити відсотковий розмір її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 4%, а саме з 60% до 64%

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 64% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області №04-481-20 від 30.06.2020 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше сплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3 ) судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 листопада 2022 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець