Справа № 620/5944/22
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року Чернігів Справа № 620/5944/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними наказів командира ВЧ НОМЕР_1 № 65 від 21.03.2022, яким ОСОБА_1 наказано вважати таким, що самовільно залишив частину з 21.03.2022; № 96 від 28.03.2022 та № 98 від 10.04.2022 березень 2022, якими ОСОБА_1 було не включено у списки військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 для виплати додаткової винагороди в повному обсязі за березень 2022; № 327 від 10.04.2022, за яким позивача наказано позбавити премії в повному обсязі за березень 2022 року; № 259 від 09.07.2022 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування підрозділу 21.03.2022 старшим солдатом ОСОБА_1 , старшим навідником самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 ; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та оплатити ОСОБА_1 премію в повному обсязі за березень 2022 року та додаткову винагороду в повному обсязі за березень 2022 року відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що службове розслідування було проведено без додержання вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», вважає, що його дії не підпадають під поняття самовільного залишення військової частини. Зазначає, що йому не була виплачена додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за березень 2022 року.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що на підставі наказу командира військової частини було проведено службове розслідування, під час якого встановлено самовільне залишення позиції підрозділу ОСОБА_1 21.03.2022 з 07:00 по 16:00. Вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 , розглянувши матеріали службового розслідування, скористався своїм правом не ставити питання про юридичну відповідальність позивача. Вказує, що наказами командира військової частини № НОМЕР_2 від 10.04.2022, № 96 від 28.03.2022 та № 98 від 10.04.2022 на підставі рапорту командира підрозділу позивача за самовільне залишення бойової позиції підрозділу під час воєнного стану позбавлено виплати премії та винагороди за березень 2022 року.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.11.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; ухвалою суду від 03.11.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі; ухвалою суду від 03.11.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про виклик свідка; ухвалою суду від 03.11.2022 було витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 96 від 28.03.2022.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

21.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 65, згідно якого старшого солдата ОСОБА_1 , старшого навідника самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, вважати таким, шо самовільно залишив частину з 21.03.2022, знято з усіх видів забезпечення з 21.03.2022 (а.с. 47).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 №327 наказано виплати щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів, зокрема, позивачу в розмірі 0% від максимального розміру (а.с. 44).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 № 98 наказано виплатити додаткову винагороду за лютий-березень 2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 з розрахунку 30000 грн., зокрема, позивачу за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 (а.с. 48).

Командиром 2 cамохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 05.07.2022 було подано рапорт, що 21.03.2022 о 07:00 в м. Чернігів, старший лейтенант ОСОБА_1 , старший навідник 2 самохідного артилерійського взводу 6 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив місце розташування підрозділу в гуртожитку Політехнічного університету (а.с. 45).

За результатами проведеного службового розслідування, проведеного згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022 № 651, було складено акт, затверджений 09.07.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 , в якому зафіксовано, що 21.03.2022 близько 07:00 старший солдат ОСОБА_1 , старший навідник самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив місце розташування підрозділу в АДРЕСА_1 в умовах правового режиму воєнного стану, до розташування підрозділу повернувся того ж дня. Запропоновано питання про юридичну відповідальність позивача не ставити, обмежившись наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 327 від 10.04.2022, № 96 від 28.03.2022 та № 98 від 10.04.2022 (а.с. 39-43).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 259 від 09.07.2022 наказано питання про юридичну відповідальність позивача не ставити, обмежившись наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 327 від 10.04.2022, № 96 від 28.03.2022 та № 98 від 10.04.2022 (а.с. 36-38).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Насамперед суд зазначає, що предметом судового розгляду в межах даної справи є правомірність прийняття відповідачем наказу № 65 від 21.03.2022 про самовільне залишення позивачем військової частини та зняття з усіх видів грошового забезпечення позивача, № 96 від 28.03.2022 та № 98 від 10.04.2022 про виплату додаткової винагороди, № 327 від 10.04.2022, яким позивача позбавлено премії за березень 2022 року; № 259 від 09.07.2022 щодо результатів службового розслідування.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, 573/2022 від 12.08.2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В силу вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно статті 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

В силу статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування не призначається:

- у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг, за винятком випадків, визначених в абзаці тринадцятому пункту 1 цього розділу;

- якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Як вже було встановлено судом, за результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що 21.03.2022 близько 07:00 старший солдат ОСОБА_1 , старший навідник самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 самовільно залишив місце розташування підрозділу в м. Чернігові в умовах правового режиму воєнного стану, до розташування підрозділу повернувся того ж дня.

Старшим солдатом ОСОБА_1 , старшим навідником самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 було надано пояснення, згідно яких 21.03.2022 перебуваючи у місці розташування підрозділу в приміщенні гуртожитку Політехнічного університету м. Чернігова близько 07:00 він пішов до себе додому з метою переодягнутися, оскільки одяг, в якому він перебував знаходився у непридатному стані. Діставшись своєї оселі він переодягнувся і вирушив назад до місця розташування підрозділу. Приблизно о 09:20 прибув до гуртожитку (а.с. 46).

Так, позивачем суду не надано доказів повідомлення ним ні свого безпосереднього начальника, ні наступного прямого начальника про намір залишення місця розташування підрозділу, отримання такого дозволу.

Суд звертає увагу, що позивач не заперечує факт залишення місця розташування підрозділу, а тривалість відсутності за місцем дислокації підрозділу (2 години або 9 годин) не впливає на встановлення факту самовільного залишення місця розташування.

Вказане свідчить про недотримання позивачем вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на відсутність дати на акті службового розслідування, оскільки згідно наданої суду відповідачем копії акту, його було затверджено командиром військової частини НОМЕР_1 09.07.2022.

Крім того, на копіях акту, наданих як представником позивача, так і відповідачем, наявна дата та номер реєстрації акту вх. 204 від 09.07.2022.

Так, у постанові від 28.02.2020 у справі № 826/16420/18 Верховний Суд дійшов висновку, що допущені окремі процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є такими, що мають вплив на висновки службового розслідування та не можуть бути підставою для визнання протиправним пункту оскаржуваного позивачем наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Представником позивача не наведено жодних порушень порядку проведення службового розслідування.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог статей 11, 16, 16 Статут внутрішньої служби, яка виразилась в самовільному залишенні місця розташування підрозділу без поважних причин в умовах воєнного стану.

Суд також зазначає, що застосування певного виду дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Як вже встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 259 від 09.07.2022 наказано питання про юридичну відповідальність позивача не ставити, тобто за результатами проведеного службового розслідування позивача не було притягнуто до жодного виду дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 259 від 09.07.2022 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування підрозділу 21.03.2022 старшим солдатом ОСОБА_1 , старшим навідником самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо визнання незаконним наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 65 від 21.03.2022.

Згідно з положеннями частини другої статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Згідно частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, наказом № 65 від 21.03.2022 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого навідника самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, визнано таким, шо самовільно залишив частину з 21.03.2022, знято з усіх видів забезпечення з 21.03.2022.

Натомість, службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу було проведено лише в липні 2022 року.

Так, оскаржуваний наказ, яким констатовано самовільне залишення позивачем частини, винесено 21.03.2022, тобто до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу, встановлення обставин відсутності позивача на службі, відібрання пояснень щодо такої відсутності тощо.

При цьому суд зазначає, що подальше проведення службового розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу та підтвердження такого факту не робить завчасно винесений наказ легітимним.

Отже, визнаючи оскаржуваним наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення 21.03.2022, тобто до проведення службового розслідування, відповідач діяв не в порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 65 від 21.03.2022.

Щодо визнання незаконними наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 327 від 10.04.2022, № 98 від 10.04.2022.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Так, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно пунктів 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу ХVI Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

У свою чергу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (пункт 5 розділу ХVI Порядку № 260).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Як вже було встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 № 327 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за підсумками роботи за березень 2022 року» наказано виплати щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів, зокрема, позивачу в розмірі 0% від максимального розміру (а.с. 44).

Так, підставою визначення премії в розмірі 0% від максимального розміру слугував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2022 № 65, який було визнано протиправним та скасовано судом.

Інших підстав, які слугували визначенню позивачу премії в розмірі 0 % від максимального розміру відповідачем не наведено.

За таких обставин, зважаючи, що станом на час вирішення питання про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за березень 2022 року не було встановлено належним чином факту залишення позивачем місця несення служби, суд дійшов висновку про безпідставність зменшення позивачу щомісячної премії за березень 2022 року до 0% від максимального розміру та наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 № 327 в частині виплати щомісячної премії відповідно до тарифних розрядів ОСОБА_1 в розмірі 0% від максимального розміру.

В іншій частині, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 № 327 не стосується позивача, не порушує його прав, а тому визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.

В свою чергу, наказом № 98 від 10.04.2022 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » було наказано виплатити додаткову винагороду за лютий-березень 2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 з розрахунку 30000 грн., зокрема, позивачу за період з 24.02.2022 по 28.02.2022.

Тобто, додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень 2022 виплачено не було.

За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби на час вирішення питання про виплату додаткової винагороди, у військової частини були відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.

Враховуючи визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2022 № 65, суд зазначає, що на момент винесення наказу від 10.04.2022 № 98 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 », не було підстав для невиплати позивачу додаткової винагороди за березень 2022 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

За таких обставин, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за березень 2022 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

При цьому, наказ № 98 від 10.04.2022 не підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки стосується питання саме виплати, а не обмеження виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , в тому числі, і позивачу додаткової винагороди, а права позивача були порушені саме бездіяльністю відповідача.

Щодо визнання незаконними наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 96 від 28.03.2022, то суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 96 від 28.03.2022 наказано виплатити додаткову винагороду за лютий-березень 2022 року особовому складу військової частини НОМЕР_1 з розрахунку 30000 грн відповідно до періодів, зазначених в додатках 1, 2.

Відповідачем було повідомлено, що накази № 96 від 28.03.2022 та № 98 від 10.04.2022 були підготовлені для виплати додаткової винагороди за лютий-березень 2022 року, та в наказі № 96 від 28.03.2022 зазначалась виплата 50% військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а в наказі № 98 від 10.04.2022 виплата іншим 50% військовослужбовців.

Також відповідач зазначив, що в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 96 від 28.03.2022 ОСОБА_1 зазначений не був (а.с. 71).

При цьому, позивачем не було надано суду будь-яких доказів на спростування вищенаведеного, зокрема, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 96 від 28.03.2022 стосувався його.

Суд зазначає, що зазначення в акті службового розслідування, затвердженого 09.07.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 , та в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 259 від 09.07.2022 про достатність винесення, окрім інших, наказу № 96 від 28.03.2022, не є беззаперечним фактом, що вказаний наказ стосувався і позивача також.

Щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та оплатити ОСОБА_1 премію в повному обсязі за березень 2022 року та додаткову винагороду в повному обсязі за березень 2022 року відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», то суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, відповідачем протиправно було винесено наказ № 65 від 21.03.2022 про самовільне залишення позивачем частини, та, як наслідок, позбавлено позивача на виплату премії та додаткової винагороди.

При цьому, суд звертає увагу, що за результатами проведеного службового розслідування, незважаючи на встановлені факти, позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в повному обсязі за березень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Однак щодо виплати премії, то суд зазначає, що зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, відповідно до вже згаданого розділу ХVІ «Преміювання» Порядку № 260 повноваження щодо преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби є виключно правом та компетенцією командира військової частини.

За таких обставин, суд не може надати власну оцінку особистого внеску позивача у загальні результати служби у березні 2022 року, без врахування інших обставин, та перебрати дискреційні повноваження командира військової частини.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження).

Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Отже, враховуючи, що визначення розміру премії відноситься виключно до компетенції командира військової частини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та оплатити ОСОБА_1 премію в повному обсязі за березень 2022 року.

Разом з тим, враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено протиправність позбавлення позивача премії за березень 2022 року, суд, враховуючи вимоги статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного та ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути питання щодо преміювання позивача за березень 2022 року у відповідності до вимог Прядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Щодо прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, то суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, здійснення судового контролю за виконанням судового рішення можливе виключно за ініціативою суду. Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 65 від 21.03.2022.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 № 327 в частині виплати щомісячної премії відповідно до тарифних розрядів ОСОБА_1 в розмірі 0% від максимального розміру.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо преміювання ОСОБА_1 за березень 2022 року у відповідності до вимог Прядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за березень 2022 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в повному обсязі за березень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.11.2022.

Суддя Н.М. Баргаміна