Справа № 500/4013/22
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4013/22

24 листопада 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Радібову Інну Олексіївну звернулася до суду з позовом до виконуючого обов`язки начальника Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі Кременецький відділ ДВС), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову виконуючого обов`язки начальника Кременецького відділу ДВС Ячменьова С.М. від 12.10.2022 ВП №51296888 про стягнення виконавчого збору.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова ВП №51296888 від 12.10.2022 про стягнення виконавчого збору винесена в межах виконавчого провадження (далі ВП) щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Збаразьким районним судом Тернопільської області 18.05.2016, у справі № 598/151/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 166 371,35 грн боргу. Виконавче провадження відкрите 02.06.2016. У межах ВП вчинялися виконавчі дії з винесенням відповідних постанов, у тому числі про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату боржника, про арешт коштів боржника: у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження.

Разом з тим, 29.09.2022 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 19.06.2006, за умовами якої встановлено на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 5 469,17 доларів США, що становить згідно курсу НБУ 200 000 грн. 29.09.2022 на виконання умов додаткової угоди ОСОБА_1 перерахувала на рахунок позичальника кошти у розмірі 200 000 грн.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною, без урахування того, що на момент відкриття виконавчого провадження діяла інша редакція закону з іншими правилами визначення виконавчого збору. Звертає увагу, що на час відкриття виконавчого провадження діяв Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.10.2016, з 05.10.2016 діє Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII). Вказані закони передбачають різні підходи до стягнення виконавчого збору. Законом № 606-XIV передбачалося винесення постанови про стягнення виконавчого збору на восьмий день після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у випадку самостійного невиконання боржником судового рішення у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом (стаття 46 Закону). Натомість у статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону, чинній з 28.08.2018) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

На момент винесення оскаржуваної постанови від 12.10.2022 діяли положення Закону № 1404-VIII. Разом з тим, з урахуванням того, що зміни, які набрали чинності з 28.08.2018 і внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 погіршили становище боржника, а також те, що ДВС фактично не стягнуто з боржника коштів, позивач вважає, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1 044,54 долари США.

Ухвалою суду від 14.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), призначено у справі судове засідання на 22.11.2022, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №51296888.

18.11.2022 у строк, встановлений судом, надійшов відзив від відповідача та матеріали ВП №51296888. У відзиві зазначено відомості про хід виконавчого провадження №51296888, вчинені державним виконавцем виконавчі дії. Наведені норми статті 28 Закону № 606-XIV, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження, і передбачала стягнення виконавчого збору у разі самостійного невиконання боржником судового рішення у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), передбачалося винесення постанови стягнення виконавчого збору при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

05.10.2016 набула чинності нова редакція Закону № 1404-VІІІ та Інструкції. Стягнення виконавчого збору відповідно до статті 27 цього Закону визначалося так: виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. При цьому надання боржнику строку для самостійного виконання рішення та одночасно винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження Законом та Інструкцією не встановлювалося. Лише визначалося, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору.

28.08.2018 набула чинності нова редакції Закону № 1404-VІІІ та Інструкції. Відповідно до внесених змін до частини другої статті 27 Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. А також зміни до Закону передбачали винесення державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідач вказує, що оскільки рішення суду станом на 09.06.2016 (день закінчення семиденного строку для самостійного виконання рішення) боржником самостійно не виконано, державний виконавець вправі 12.10.2022 (до завершення виконавчого провадження) винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі визначеному статтею 27 Закону, незалежно від фактичного виконання виконавчого документа та вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

У відзиві на позов відповідач вказує на помилкове застосування позивачем правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020, бо спір розглядався за інших обставин, ніж спірні, а також на безпідставне посилання на статті 46 та 43 Закону №606-ХІ, бо такі не стосуються визначення виконавчого збору. Звертає увагу, що укладення 29.09.2022 між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» додаткової угоди №1 до кредитного договору не вносить зміни у судове рішення, за яким видано виконавчий документ, та не надає державному виконавцеві права стягувати з боржника виконавчий збір в іншому розмірі, ніж передбачено Законом.

Окремо відповідач звертає увагу, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - державного виконавця, у той час як процесуальний закон передбачає відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби відповідний орган державної виконавчої служби, а не державного виконавця.

У судовому засіданні 22.11.2022 за участі представника позивача та відповідача виконуючого обов`язки начальника Кременецького відділу ДВС поставлено на обговорення питання належності відповідача та заміну первісного відповідача належним.

Заслухавши думку представника позивача, яка надала згоду на заміну первісного відповідача належним, керуючись статтями 48, 287 КАС України суд постановив у судовому виконуючого обов`язки начальника Кременецького відділу ДВС на належного відповідача у цій справі Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). У зв`язку з заміною первісного відповідача на належного розгляд справи не відкладався, представник відповідача забезпечив участь у судовому засіданні та просив проводити розгляд справи.

У судовому засіданні представник позивача Радібова І.О. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Ячменьов С.М. позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 22.11.2022 оголошено перерву за клопотанням представника позивача до 24.11.2022.

У судове засідання 24.11.2022 учасники справи не прибули, проте кожен з них подав до суду про розгляд справи за їх відсутності. З огляду на подані сторонами заяви та враховуючи положення статей 194, 229 КАС України суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення учасників справи у судовому засіданні 22.11.2022, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Постановою державного виконавця Кременецького відділу ДВС від 02.06.2016 відкрито виконавче провадження ВП №51296888 щодо примусового виконання виконавчого листа Збаразьким районним судом Тернопільської області № № 598/151/15-ц від 18.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ (р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299, ) 10445 (десять тисяч чотириста сорок п`ять) доларів США 40 центів, що за курсом Національного банку України становить 164724 (сто шістдесят чотири тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 11 копійок, заборгованості за кредитним договором №TEV0GK00520003 від 19.06.2006 року, з яких: 7822 доларів США 40 центів, що становить згідно курсу Національного банку України 123359 гривень 25 копійок, заборгованості за кредитом; 1924 долара США 01 цент, що становить згідно курсу Національного банку України 30341 гривню 63 копійки, заборгованості за відсотками; 399 доларів США, що становить згідно курсу Національного банку України 6292 гривні 23 копійки, заборгованості по комісії за користування кредитом; 300 доларів США, що становить згідно курсу Національного банку України 4731 гривню, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, а також стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ (р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299, ) 1647 гривень 24 копійки сплаченого судового збору.

Відповідно до пункту 2 постанови боржнику встановлено термін до семи днів з дня винесення постанови для добровільного виконання рішення суду.

У пункті 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення у наданий для добровільного виконання строк, виконати його у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

В матеріалах виконавчого провадження містяться такі постанови державного виконавця про вчинені ним виконавчі дії:

від 02.06.2016 про арешт майна боржника,

від 30.06.2016 про звернення стягнення на заробітну плату боржника,

від 17.04.2020 про зміну (доповнення) реєстраційних даних,

від 17.04.2020 про передачу виконавчого провадження,

від 17.04.2020 про прийняття виконавчого провадження,

від 11.12.2020 про арешт коштів боржника,

від 02.08.2021 про передачу виконавчого провадження,

від 06.09.2021 про прийняття виконавчого провадження,

від 20.01.2022 про арешт коштів боржника,

від 18.07.2022 про зміну (доповнення) реєстраційних даних,

від 12.10.2022 про зміну (доповнення) реєстраційних даних,

від 12.10.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження,

від 12.10.2022 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Зі змісту оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору вбачається, що боржником рішення суду не виконано. Ураховуючи викладене, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановив стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1044,54 долари США та 164,72 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51296888 від 02.06.2016).

Відповідно до статті 1 Закон № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина третя статті 27 Закону Закон №606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За вимогами частини третьої статті 28 Закону №606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 28 Закону №606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як установлено судом, позивач, яка є боржником у ВП №51296888, у строк, встановлений у постанові державного виконавця від 02.06.2016 (протягом семи днів з моменту відкриття виконавчого провадження) для добровільного виконання виконавчого листа, заборгованість не сплатила. Після закінчення цього строку розпочалося примусове виконання судового рішення.

Системний аналіз наведених вище норм Закону №606-XIV вказує на те, що на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № № 598/151/15-ц від 18.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та на момент закінчення строку для добровільного виконання виконавчого документа розмір виконавчого збору визначався, виходячи з 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ), та втратив чинність Закон №606-XIV (крім статті четвертої, яка втратила чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом №1404-VIII).

Відповідно до пункту 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження», тому кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Як визначено пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами першою, другою статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, яка була чинна до 28.08.2018) визначено, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Між тим, Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону №1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». При цьому «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2475-VIII не містять особливостей введення в дію наведених змін, а тому відповідно нова редакція статті 27 Закону №1404-VIII підлягає застосуванню з 28.08.2018.

Тобто, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується від суми боргу, яка підлягає стягненню (так само, як і під час дії Закону №606-XIV, коли примусове виконання за виконавчим документом у ВП №51296888 було розпочато).

Суд зазначає, що ВП №51296888 було відкрите під час дії Закону №606-XIV та продовжено під час дії Закону №1404-VIII. Законом №606-XIV, який був чинний станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №51296888, стягнення виконавчого збору пов`язувалось з моментом невиконання виконавчого документа у встановлений державний виконавцем строк. Водночас винесення постанови від 12.10.2022 ВП №51296888 по стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору здійснювалось на підставі Закону №1404-VIII.

За такого правового регулювання, суд вважає хибним твердження позивача про те, що положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували її відповідальність як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка була чинна після 28.08.2018.

Суд звертає увагу, що як на момент відкриття виконавчого провадження (02.06.2016), так і на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (12.10.2022), законодавцем було передбачено обов`язок державного виконавця стягнути виконавчий збір відповідно до суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд враховує, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (частина п`ята статті 13 Закону №1404-VIII).

Не винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення семиденного строку на добровільне виконання за Законом №606-XIV зумовило необхідність прийняття такої постанови 12.10.2022 за Законом №1404-VIII (у редакції, чинній на момент вчинення такої дії).

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено окремі випадки, коли виконавчий збір не стягується. Зокрема, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, частинами п`ятою, дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік випадків, у яких виконавчий збір не стягується, та серед них відсутній такий як затвердження змін до кредитної угоди та зміна порядку стягнення заборгованості, визначеної стягувачем.

Також судом встановлено, що в межах цього виконавчого провадження №51296888 державний виконавець вживав заходи щодо забезпечення виконання вказаного виконавчого документа, про що свідчать матеріали виконавчого провадження, а саме: надсилалися численні запити в органи реєстрації майнового стану та контролюючі органи для з`ясування майнового стану боржника та виявлення майна, виносилися постанови про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату боржника (згідно з інформацією, яка міститься в АСВП, заборгованість частково стягнуто згідно з виконавчим документом на суму 31383,97 грн на користь АТ КБ «ПриватБанк»), про арешт коштів боржника, проводилася перевірка майнового стану боржника.

Стягнення коштів (заборгованості за виконавчим листом) на користь стягувача за результатом вчинених державним виконавцем дій було на суму 31383,97 грн, тобто частково. Разом з тим, в межах цього виконавчого провадження державним виконавцем було вчинено дії, спрямовані на фактичне стягнення заборгованості щодо виконання виконавчого документа (направлення запитів до відповідних органів з метою встановлення наявності будь-якого майна, що зареєстроване за боржником та розшук майна боржника), що є заходами, які спонукають боржника до виконання своїх зобов`язань, передбачених виконавчим документом.

Відповідно до спірної постанови від 12.10.2022 виконавчий збір (у розмірі 10 відсотків) державний виконавець розрахував на основі суми, що підлягала примусовому стягненню відповідно до виконавчого листа № № 598/151/15-ц від 18.05.2016 про стягнення 10445,40 доларів США заборгованості за кредитом та 1647,24 грн судового збору. Будь-яких заперечень стосовно обчислення розміру виконавчого збору позивач не навела у позовній заяві.

Отже, зважаючи на те, що виконавче провадження було відкрито за правилами, передбаченими Законом №606-XIV (чинним на дату винесення постанови від 02.06.2016), то при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону №606-XIV (чинного на той час). Ці положення, зміст яких зазначено вище, передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (якщо йдеться про примусове виконання рішення майнового характеру).

Крім того, буквальний аналіз положень вказаної статті у зіставленні з обставинами цієї справи дає підстави стверджувати, що відсутність повного фактичного стягнення коштів в рамках примусового виконання згаданого виконавчого документа, не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом, що й було зроблено. Проте у цій справі було встановлено часткове стягнення державним виконавцем заборгованості на користь стягувача за рахунок стягнення коштів з заробітної плати боржника.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.08.2021 у справі №300/3260/20, у якій надано оцінку правовідносинам за подібних обставин: провадження у справі відкрито 03.10.2016 за нормами Закону №606-XIV, а спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 03.06.2020 року за нормами Закону №1404-VIII, при цьому стягнення заборгованості не відбулося, навіть частково. У справі №300/3260/20 Верховний Суд вказав на правильність стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Також суд вважає безпідставним твердження позивача про відсутність підстав для стягнення з неї виконавчого збору у зв`язку з тим, що фактичного стягнення за виконавчим документом здійснено не було, оскільки за наведеного правового регулювання, сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

При цьому суд вважає помилковими посилання позивача на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від постанови від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18; від 16.04.2020 у справі № 640/8425/19, оскільки нормативне регулювання у цій справі та у справах, зазначених позивачем, здійснювалось різними редакціями Закону України «Про виконавче провадження». Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли під час дії Закону №1404-VIII (у редакції до 28.08.2018), Верховний Суд вказав, що положення Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 28 серпня 2018 року) зменшували відповідальність боржника в порівнянні з нормами Закону, що врегулювали питання виконавчого збору, які були чинними з 28 серпня 2018 року, та суди дійшли висновку щодо скасування постанов про стягнення виконавчого збору, які мали бути прийняті в проміжок часу, коли діяла редакція Закону №1404-VIII (до 28.08.2018). Однак у розглядуваній справі правове регулювання на час відкриття виконавчого провадження (02.06.2016) здійснювалось за Законом №606-XIV, а на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору (12.10.2022) - Законом №1404-VIII, й обидві редакції визначали, що розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню, а не від фактично стягнутої суми.

Також не є прийнятими до цієї справи висновки Верховного Суду у постанові від 02.06.2022 у справі №640/23779/20, оскільки у цій справі правове регулювання на час відкриття виконавчого провадження (09.02.2011) здійснювалось за Законом №606-XIV (у редакції до 08.03.2011), а на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору (14.09.2020) - Законом №1404-VIII, і редакція статті 46 Законом №606-XIV (на час відкриття виконавчого провадження), і редакція статті 27 Законом №1404-VIII визначали по різному розмір виконавчого збору, який в першому випадку обраховувався як 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, а в другому - як 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню, а не від фактично стягнутої суми.

Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві посилається на статтю 46 Закону №606-ХІV, проте на час відкриття виконавчого провадження така норма закону визначала порядок виплати винагороди державному виконавцеві. Позивач наводить положення статті 46 Закону №606-ХІV, які були чинним лише до 08.03.2011, та до спірних правовідносин не застосовуються.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови, а суд надав правову оцінку тим обставинам, які вказані позивачем як підстава позову.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Кременецький відділ державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вулиця Козубського, 4 місто Кременець, Тернопільська область, 47003, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 24 листопада 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.