Справа № 240/10302/22
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/10302/22

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні йому висновку про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали та прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2-ї групи інвалідності у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що на заяву про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності отримав відмову, викладену у листі ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області", в якому повідомлено, що право на виплату одноразової грошової допомоги відсутнє, у зв`язку з тим, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, що перевищує передбачений п.4 Порядку №850 дворічний термін.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням та вважає, що за ним зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Ухвалою суду від 06.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що між первинним оглядом МСЕК позивача та повторним, при якому встановлено йому 2 групу інвалідності пройшло понад 2 роки. Наявність вказаного факту, на думку представника відповідача, свідчить про правомірність прийнятого рішення.

Позивач, вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, звернувся з позовом до суду із даним позовом.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч.5 ст.250 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ України (міліції) та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Звільнений з органів внутрішніх справ України (міліції) на підставі п.64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, про що свідчить наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №152-о/с від 10.04.2009, який міститься в матеріалах справи.

За змістом свідоцтва про хворобу №142/38 від 25.03.2009 захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Як вказує представник відповідача у відзиві на позов, позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 2009 року, у свою чергу позивачем зазначено про встановлення з 2009 року ступеня втрати працездатності 30% та проведена виплата страхової суми по державному обов`язковому особистому страхуванню. Тобто первинний огляд МСЕК позивача проведений у 2009 році.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, йому проведена виплата страхової суми по державному обов`язковому особистому страхуванню, у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності 30%.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ЖИА №002924 від 21.03.2009 позивачу при первинному огляді 21.05.2009 було встановлено 30% ступені втрати професійної працездатності у відсотках.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 24.06.2021 при повторному огляді 24.06.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, відсоток втрати працездатності становить 60% у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків.

27.08.2021 позивач звернувся до в.о Державного секретаря МВС України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності.

За результатами розгляду заяви ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області" листом відмовило позивачу у її задоволенні, у зв`язку із тим, що між первинним оглядом МСЕК та повторним пройшло більш ніж 2 роки.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач 12.10.2021 звернувся до регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій просив роз`яснити, згідно яких Законів України може отримати одноразову грошову допомогу, як інвалід 2 групи.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України № 51826/15-2021 від 15.11.2021 позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, що суперечить умовам пункту 4 Порядку.

Департаментом фінансово-облікової політики МВС України за дорученням керівництва Міністерства розглянуто звернення позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням групи інвалідності внаслідок війни, яке надійшло від Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини В. Петльованого та листом від 15.11.2021 № 51826/15-2021 повідомлено позивача про відсутність законодавчо обґрунтованих підстав для призначення вказаної допомоги позивачу, у зв`язку із наявними суперечностями п.4 Порядку №850.

Позивач не погоджуючись із отриманими відповідями на подані заяви, вважає, що за ним збереглося право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону № 565-XII.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 (далі - Порядок № 850).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Пунктами 7 - 9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 березня 2020 року у справі № 711/493/17 та від 23 червня 2020 року у справі №822/1545/17.

На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону № 565-XII та Порядку № 850, пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII визнано таким, що повністю втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, слід звернути увагу, що Конституційний Суд України у рішенні від 22 жовтня 2020 року № 12-р/2020 зазначив, що одноразова грошова допомога, передбачена Законом № 580-VIII є юридичним засобом соціального захисту працівників поліції, що надається державою у зв`язку із втратою ними працездатності, проте приписи частини першої статті 46 Конституції України не гарантують виплати одноразової грошової допомоги, тому Верховна Рада України може визначати порядок та умови її призначення, передбачивши порядок реалізації такого права в законі.

За змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

До набрання чинності Законом № 580-VIII, тобто до 07 листопада 2015 року, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону № 565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.

Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в ОВС.

Як свідчать матеріали справи, Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" позивачу листом №1684-33/26-2021 від 31.08.2021 повідомлено про відсутність підстав для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку встановлення 2 групи інвалідності в період понад два роки від установлення первинної групи інвалідності.

З приводу означених підстав, які слугували відмові у задоволенні заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги суд вважає за необхідне вказати, що положеннями статті 23 Закону № 565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом № 580-VII, не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

Вказаний механізм передбачений лише п.4 Порядку № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на те, що оскільки положення Закону № 565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку зі встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком № 850, то до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями пункту 4 вказаного Порядку двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Крім того, вказані положення пункту 4 Порядку № 850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

За матеріалами справи відслідковується, що ОСОБА_1 при огляді МСЕК у 2009 році встановлено 30% ступеня втрати професійної працездатності (як відмічено представником відповідача третю групу інвалідності) та нараховано і виплачено страхову суму (про що зазначено позивачем у позовній заяві), а при повторному огляді МСЕК у 2021 році встановлено останньому 2 групу інвалідності.

Отже, установлення заявникові другої групи інвалідності (2021 рік) відбулося в період понад два роки від дати первинного огляду МСЕК (2009 рік), що суперечить умовам п. 4 Порядку №850.

Ураховуючи вищезазначене, листом ДФОП МВС України № 51826/15-2021 від 15.11.2021 правомірно повідомлено ОСОБА_1 , що підстави для виплати останньому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 відсутні.

Таким чином, оскільки після первинного огляду МСЕК минуло понад два роки, зокрема більш ніж 12 років, а тому суд вважає, що позивачем не дотримані умови для призначення одноразової грошової допомоги, встановлені пунктом 4 Порядку №850.

Позиція щодо застосування пункту 4 Порядку №850 висловлена Верховним Судом у постановах від 22.10.2020 у справі №711/1837/18 та від 14.04.2021 у справі №2340/3024/18, на які і була звернута увага суб`єкта владних повноважень, при розгляді заяви позивача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинста України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що відповідач при розгляді питання про призначення одноразової грошової допомоги діяв відповідно до п.4 Порядку №850.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд дійшов до переконання щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 159, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м.Київ,01024. ЄДРПОУ: 003684) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 25 листопада 2022 р.