Справа № 580/4271/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року справа № 580/4271/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області по відмові позивачці в призначенні пенсії у відповідності до абзацу другому п. 2 ч, 2 ст. 114 закону № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «б» ч. 1 ст. 13 закону «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та скасувати рішення від 31.03.2022 роке № 45;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області визнати стаж позивачки як такий, що дає право призначити пенсію у відповідності до абзацу другому п 2 ч. 2 ст. 114 закону № 1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійцй страхування» та п. «б» ч. 1 ст. 13 закону «Про пенсійне забезпечення» від листопада 1991 року № 1788-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області призначити позивачці пенсію у відповідності; до абзацу другому п. 2 ч. 2 ст. 114 закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ з часу звернення а саме, з 21.03.2022 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України Черкаській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі та правової допомоги у розмірі 5000 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що їй відмовлено в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.114 Закону №1058 з підтстав відсутності пільгової довідки встановлено зразка або рішення комісії щодо підтвердження права прзначення пенсії на пільгових умовах. Позивач вважає таку відмову протиправною та зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому її трудова книжка містить відповідні записи, якими підтверджується її робота на посадах, пов`язаних з особливим характером роботи та умовами праці, крім того, пільгові довідки, що були додані до заяви про призначення пенсії підтверджують її роботу на посадах із особливими умовами праці за Списком №1 у обсязі 5 років 3 місяці 28 днів та за Списком №2 у обсязі 11 років 9 місяців 28 днів, що є достатнім для призначення пільгової пенсії. Крім того, вказано, що вік позивачки складає 53 роки 7 місяців, а також є достатнім обсяг страхового стажу, що підтверджується відповідачем, у зв`язку із чим наявні всі умови для призначення пільгової пенсії.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

17.10.2022р., в межах строку встановленого судом, до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що Головне управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не приймало жодних управлінських чи розпорядчих рішень щодо призначення пенсії позивачу та є неналежним відповідачем, оскільки за результатами розгляду заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 31.03.2022р. №45 про відмову у призначенні позивачу пенсії. Також вказано, що оскільки посада, на якій працювала позивач, не відповідає посаді та виробництву, зазначеним у довідці від 06.05.2022 №02-90/132, для зарахування до пільгового стажу за списком №2 періоду роботи з 03.02.1987р. до 30.11.1998р. підстави відсутні. Крім того, вказано, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. є завищеними та не співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та тривалістю розгляду справи.

Ухвалою суду від 11.11.2022р. до участі у справі залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у якості другого відповідача.

Станом на дату розгляду справи, відзив на позов від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду не надходив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відомостей Трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач працювала у Черкаському м`ясокомбінаті:

- з 03.02.1987р. в ЗМП на посаді - апаратника кровізамінювачів по 4 розряду хімічної сітки важких умов праці;

- з 01.10.1987р. переведена в ЗМП цех кровізамінювачів апаратником виробництва ферментів та плазмозамінювачів по 4 розряду хімічної сітки важких умов праці;

Відповідно до запису №5, 04.01.1994р. Державне підприємство М`ясокомбінат, реорганізовано у ВАТ «Черкасим`ясо». 12.06.1996 року - відбулася заміна власника (ТОВ Черкаська продовольча компанія).

- з 02.01.1997р. переведена апаратником виробництва ферментів та плазмозаміннних препаратів по 4 разряду хімічної сітки важких умов праці/ контракту:

- 30 .11.1998 року, була звільнена за переводом.

Згідно довідки ТОВ Черкаська продовольча компанія від 06.05.2014р. №02/1114 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Черкаському м`ясокомбінаті і в період з 03.02.1987 року (наказ № 60-к від 06.02.1987 року) по 01.06.1992 року (препарат знятий з виробництва) виконувала (постійно була зайнята у виробництві медпрепаратів групи гідрозину) за професією: «апаратник заводу медпрепаратів, передбачена Списком №1 розділ XVIII код КП 11801010 підрозділ 1180100а-10065 (підстава: Постанова Кабінету України №10 від 26.01.1991 року), та за період з 03.02.1987 року по 01.06.1992 рік - 5 років 3 місяці 28 днів. (підстава для видачі: накази за №1987-1992 рр.,особові рахунки, картка форма Т-2).

Згідно довідки ТОВ Черкаська продовольча компанія від 06.05.2022р. №02-90/132 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Черкаському м`ясокомбінаті Черкаського виробничого об`єднання м`ясної промисловості (з 04 січня 1994 року перейменованого у відкрите акціонерне товариство «Черкасим`ясо Головного управління м`ясної промисловості «Головм`ясопром» а з 12 червня 1996 року, перетвореного у ТОВ Черкаська продовольча компанія у період з 03 лютого 1987 року (наказ № 60-к від 06.02.1987 року) по 30 листопада 1998 року (згідно наказу № 4814 від 30.11.1998 року) - 11 років 9 місяців 28 днів - виконувала роботи по виробництву технічної продукції за професією (посадою) апаратник виробництва технічної продукції, що передбачена Списком №2 розділ XXX підрозділ І код 2350100а-10861 (підстава - Постанова Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року).Додатково, у довідці, надані відомості: наказом від 12 жовтня 1994 року №388 «Про результати проведення атестації робочих місць» встановлений перелік професій, які дають право на пільгову пенсію по списку №2.

21.03.2022р. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

31.03.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області рішенням №45 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зазначивши при цьому, що вік заявниці на дату звернення становить 53 роки 07 місяців. Страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 01 день. До страхового стажу враховані всі періоди роботи. Вказано, що за пільговий стаж відсутній, оскільки пільгова довідка або рішення Комісії щодо підтвердження права на призначення пенсії згідно ст. 114 Закону №1058 на даний час відсутнє.

16.05.2022р. позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

20.05.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №45 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зазначивши при цьому, що вік заявниці на дату звернення становить 53 роки 07 місяців. Страховий стаж становить 31 рік 10 місяців. До страхового стажу враховані всі періоди роботи. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 03.02.1987р. до 30.11.1998р. згідно довідки від 06.05.2022 №02-90/132, оскільки назва посади, на якій працювала позивач, зазначена в трудовій книжці, не відповідає назві посад затверджених переліком посад зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах за списком №2 згідно постановою КМУ №162 від 11.03.1994р.

Листом від 24.05.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомлено позивачку, що за результатами розгляду поданих документів встановлено страховий стаж у обсязі 31 рік 10 місяців 1 день. Пільговий стаж не визначено, оскільки відсутня пільгова довідка встановленого зразка або рішення Комісії щодо підтвердження права на призначення пенсій пільгових умовах в зв`язку з чим, повідомлено про прийняте рішення від 31.03.2022 року №45 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону № 1058.

Також Листом від 01.08.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомлено позивачку, що за даними трудової книжки, позивачка, з 03.02.1987 до 30.11.1998 року працювала на Черкаському м`ясокомбінаті (ОАО «Черкасим`ясо», ТОВ «Черкаська продовольча компанія») на посадах апаратника кровозамінників, апаратника виробництва ферментів та плазмозамінників в ЗМП (завод медичних препаратів). До заяви про призначення пенсії від 16.05.2022 року, надано довідку від 06.05.2022 року №02-90/132, видану ліквідатором ТОВ «Черкаська продовольча компанія» про періоди роботи з 03.02.1987 до 30.11.1998 за посадою «апаратник виробництв технічної» продукції що передбачено списком №2, затвердженим; постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 (розділ «Агрохімічне обслуговування сільськогогосподарства. Збирання, переробка і утилізація трупів тварин»). Вказано, що оскільки посада, на який працювала позивачка, не відповідає посаді та виробництву, зазначеним у довідці від 06.05.2022 року №02-90/132, для зарахування до пільгового стажу за списком №2 періоду роботи з 03.02.1987 до 30.11.1998 року, підстави відсутні.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються зокрема Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058).

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.,

Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом із матеріалів справи, територіальними органами пенсійного фонду відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності пільгової довідки встановленого зразка або рішення Комісії щодо підтвердження права на призначення пенсій пільгових умовах, а також зазначивши, що посада, на який працювала позивачка, не відповідає посаді та виробництву, зазначеним у довідці від 06.05.2022 року №02-90/132.

Таким чином, при перевірці правомірності дій відповідача, в ході розгляду даної справи належить встановити чи підлягає включенню до пільгового стажу позивача період її роботи у Черкаському м`ясокомбінаті (ОАО «Черкасим`ясо», ТОВ «Черкаська продовольча компанія»).

Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначене кореспондується із Пунктом 1 Порядку Порядок №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вже встановлено судом, згідно відомостей Трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач працювала у Черкаському м`ясокомбінаті:

- з 03.02.1987р. в ЗМП на посаді - апаратника кровізамінювачів по 4 розряду хімічної сітки важких умов праці;

- з 01.10.1987р. переведена в ЗМП цех кровізамінювачів апаратником виробництва ферментів та плазмозамінювачів по 4 розряду хімічної сітки важких умов праці;

Відповідно до запису №5, 04.01.1994р. Державне підприємство М`ясокомбінат, реорганізовано у ВАТ «Черкасим`ясо». 12.06.1996 року - відбулася заміна власника (ТОВ Черкаська продовольча компанія).

- з 02.01.1997р. переведена апаратником виробництва ферментів та плазмозаміннних препаратів по 4 разряду хімічної сітки важких умов праці/ контракту:

- 30 .11.1998 року, була звільнена за переводом.

Згідно приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Пунктом 20 Порядку №637, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належні записи, що засвідчують період її роботи у Черкаському м`ясокомбінаті (ОАО «Черкасим`ясо», ТОВ «Черкаська продовольча компанія») у періоди з 03.02.1987р. по 30 .11.1998р.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13.06.2019р. в справі №195/443/17 та від 22.05.2018р. в справі №683/977/17, право на зарахування до стажу для призначення особі пільгової пенсії підтверджується зокрема відомостями трудової книжки.

Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17 відповідно до яких надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд також звертає увагу, що позивачем, при зверненні із заявою про призначення пенсії від 16.05.2022р. надано довідки ТОВ Черкаська продовольча компанія від 06.05.2014р. №02/1114 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Черкаському м`ясокомбінаті і в період з 03.02.1987 року (наказ № 60-к від 06.02.1987 року) по 01.06.1992 року (препарат знятий з виробництва) виконувала (постійно була зайнята у виробництві медпрепаратів групи гідрозину) за професією: «апаратник заводу медпрепаратів, передбачена Списком №1 розділ XVIII код КП 11801010 підрозділ 1180100а-10065 (підстава: Постанова Кабінету України №10 від 26.01.1991 року), та за період з 03.02.1987 року по 01.06.1992 рік - 5 років 3 місяці 28 днів. (підстава для видачі: накази за №1987-1992 рр.,особові рахунки, картка форма Т-2).

Згідно довідки ТОВ Черкаська продовольча компанія від 06.05.2022р. №02-90/132 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутност трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Черкаському м`ясокомбінаті Черкаського виробничого об`єднання м`ясної промисловості (з 04 січня 1994 року перейменованого у відкрите акціонерне товариство «Черкасим`ясо Головного управління м`ясної промисловості «Головм`ясопром» а з 12 червня 1996 року, перетвореного у ТОВ Черкаська продовольча компанія у період з 03 лютого 1987 року (наказ № 60-к від 06.02.1987 року) по 30 листопада 1998 року (згідно наказу № 4814 від 30.11.1998 року) - 11 років 9 місяців 28 днів - виконувала роботи по виробництву технічної продукції за професією (посадою) апаратник виробництва технічної продукції, що передбачена Списком №2 розділ XXX підрозділ І код 2350100а-10861 (підстава - Постанова Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року).Додатково, у довідці, надані відомості: наказом від 12 жовтня 1994 року №388 «Про результати проведення атестації робочих місць» встановлений перелік професій, які дають право на пільгову пенсію по списку №2.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10, за кодом посад - 1180100а-10065 - Апаратники всіх найменувань розділу 11800000 XVIII виробництво медикаментів, медичних і біологічних препаратів і матеріалів відносяться до Списку №1.

Крім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, за кодом посад - 2350100а-10861 - Апаратники виробництва технічної продукції розділу ХХХ «Агрохімічне обслуговування сільськогогосподарства. Збирання, переробка і утилізація трупів тварин» відносяться до Списку №2.

Таким чином, судом вбачається, що наявними матеріалами справи підтверджується наявність пільгового стажу роботи позивачки за роботами за Списком №1 у періоди з 03.02.1987р. по 01.06.1992р. у Черкаському м`ясокомбінаті Черкаського виробничого об`єднання м`ясної промисловості перейменованого у ВАТ «Черкасим`ясо Головного управління м`ясної промисловості «Головм`ясопром», що перетвореного у ТОВ Черкаська продовольча компанія, що складає - 5 років 3 місяці 28 днів. Крім того, є підтвердженим пільговий стаж роботи позивачки за роботами за Списком №2 у вказаному підприємстві у період з 03.02.1987 року по 30.11.1998 року, що складає 11 років 9 місяців 28 днів, тобто більш як 10 років пільгового стажу, за роботами по Списку №2, як одну із умов, що надає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, з огляду на подання позивачем до відповідача трудової книжки, із належними записами у ній, а також вказані уточнюючі довідки, які підтверджують пільговий характер роботи позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області мало надати оцінку їх відомостям за зазначений період в контексті наявності права на зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу позивача. Відмову у зарахуванні пільгового стажу із підстав, що посада, на який працювала позивачка, не відповідає посаді та виробництву, зазначеним у довідці від 06.05.2022 року №02-90/132 суд вважає необгрунтованою, оскільки як зазначалось вище, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, за кодом посад - 2350100а-10861 - Апаратники виробництва технічної продукції розділу ХХХ «Агрохімічне обслуговування сільськогогосподарства. Збирання, переробка і утилізація трупів тварин» відносяться до Списку №2. Позивачка працювала на посаді апаратника виробництва ферментів та плазмозамінювачів по 4 розряду хімічної сітки важких умов праці у підприємстві з переробки м`яса тварин (Черкаському м`ясокомбінаті Черкаського виробничого об`єднання м`ясної промисловості перейменованого у ВАТ «Черкасим`ясо Головного управління м`ясної промисловості «Головм`ясопром», перетвореного у ТОВ Черкаська продовольча компанія), у зв`язку із чим її робота у вказаному підприємстві відноситься до переліку робіт за Списком №2. При цьому, у спірних правовідносинах, довідка ТОВ Черкаська продовольча компанія від 06.05.2022р. №02-90/132 в повному обсязі підтверджує відомості трудової книжки позивача про періоди її роботи, та підтверджують право позивача на пенсію за Списком №2.

Враховуючи встановлені, в ході розгляду даної справи, обставини та положення статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 1, 3, 20 Порядку №637, оскільки факт роботи позивача на посадах, що дає право на пенсію на пільгових умовах у вказані вище періоди підтверджується належними доказами, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати їх до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Щодо обставини не досягнення позивачем пенсійного віку (55 років), необхідного для призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Згідно з п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.

Відповідно до п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII, яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII у новій редакції викладений п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII".

Пунктом 1 резолютивної частини цього Рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до п.2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з п.3 резолютивної частини названого судового акту застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд зазначає, що з 23.01.2020р. в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за п. "б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020р. №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом N 213-VIII вказав, що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

Суд також зазначає, що обрані пенсійним фондом у спірному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

У спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 03.11.2021р. у зразковій справі №360/3611/20.

При цьому, суд врахував, що позивач досягла віку для призначення пільгової пенсії як згідно приписів п. б ст. 13 Закону №1788 (50 років) так і відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058 (53 роки 6 місяців) оскільки на момент звернення позивачка досягла віку 53 роки 7 місяців.

Підсумовуючи наведене, за такого правового врегулювання спірних правовідносин, суд доходить висновку щодо протиправності дій пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 за поданою нею заявою, у зв`язку із чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.05.2022р. №45 суд вважає протиправним. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, для повного та належного захисту прав позивача, на підставі ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.05.2022р. №45.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 21.03.2022р., на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, відповідач є територіальними органами Пенсійного фонду України, а згідно із п. 4.3 цього Положення організовує роботу управлінь Фонду, зокрема щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Таким чином питання призначення (перерахунку) і виплати пенсій належить до виключної компетенції відповідача.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018р. у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Як вище зазначалось судом, право на пенсію за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах за списком №2 виникає після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Суд зазначає, що наявність та відповідність сукупності всіх необхідних критеріїв для призначення пенсії на пільгових умовах належить до виключної компетенції відповідача.

При цьому, суд врахував, що відповідно до ст. 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Аналіз вказаних приписів у взаємозв`язку із обставинами даної справи вказує на набуття позивачкою права на пенсію за віком на пільгових умовах із 16.05.2022р. (день повторного звернення позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до якої було додано пільгову довідку ТОВ Черкаська продовольча компанія від 06.05.2022р. №02-90/132).

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність спірної відмови, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (як орган, що прийняв рішення від 20.05.2022р. №45) зарахувати вищевказані періоди до пільгового стажу позивача, та повторно розглянути заяву позивачки від 16.05.2022р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058 з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на що позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 992,40 грн, що підтверджується оригіналом квитанції від 15.09.2022р. №25, наявної у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 496,20 грн.

Стосовно розподілу судових витрат, у зв`язку із понесенням позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI закріплено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем додано: договір про надання правової допомоги від 14.06.2022р. №, Акт виконаних робіт та довідку про сплату 5000 грн. за вказаним договором.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Судом враховано висновки Верховного Суду у постанові від 09 червня 2021 року у справі №560/5358/20, згідно яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження. Суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, мають повно і всебічно дослідити докази, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною.

Суд зазначає, що до позову не додано належних доказів оплати послуг адвоката на підтвердження понесення судових витрат з правничої допомоги, надана до позову довідка про сплату 5000 грн. не може слугувати належним доказом сплати витрат на правничу допомогу.

Судом враховано, що згідно позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18, на підтвердження оплати правової допомоги суду повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зазначає, що жодного документа із вказаного переліку, до суду позивачем не надано.

З урахуванням зазначеного, суд зазначає що наданими позивачем доказами не підтверджено понесення позивачем судових витрат, які він просить відшкодувати у розмірі 5000 грн., з огляду на що заявлена сума стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. є непідтвердженою належними доказами та не підлягає розподілу.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.05.2022р. №45 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, код ЄДРПОУ - 13322403) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи з 03.02.1987р. по 30.11.1998р. у Черкаському м`ясокомбінаті реорганізованого у ВАТ Черкасим`ясо, перетвореного у ТОВ Черкаська продовольча компанія.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, код ЄДРПОУ - 13322403) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 16.05.2022р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, код ЄДРПОУ - 13322403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО