Справа № 320/13951/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 320/13951/20

адміністративне провадження № К/990/32146/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2022 року у справі №320/13951/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, тимчасово виконуючої обов`язки Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліної Людмили Василівни, третя особа: Вища рада правосуддя про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України, третя особа Вища рада правосуддя, в якому просила суд (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови ДСА України від 24 вересня 2020 року № 429 «Про внесення змін до структури і штатного розпису Державної судової адміністрації України»;

- визнати протиправною відмову ОСОБА_1 в допуску до виконання посадових обов`язків на посаді Першого заступника Голови ДСА України, викладену в листі т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліної Людмили Василівни від 30 листопада 2020 року № 8-21799/20;

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не оголошення ОСОБА_1 рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2019 року № 294/0/15-19 «Про призначення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України № 3 від 11 січня 2021 року «Про введення в дію штатного розпису Державної судової адміністрації України на 2021 рік» в частині відсутності у штатному розписі Державної судової адміністрації України посади Першого заступника Голови ДСА України;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України ввести посаду Першого заступника Голови ДСА України до структури та шатного розпису ДСА України у відповідності до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №141/0/15-19, зі змінами внесеними (затвердженими) рішенням Вищої ради правосуддя від 23 квітня 2019 року №1271/0/15-19;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України оголосити ОСОБА_1 рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2019 року №294/0/15-19 шляхом видання наказу про дату фактичного початку виконання обов`язків на посаді Першого заступника Голови ДСА України з 1 грудня 2020 року;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 грудня 2020 року до дня набрання рішенням у справі законної сили.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Голови Державної судової адміністрації України від 24 вересня 2020 року № 429 «Про внесення змін до структури і штатного розпису Державної судової адміністрації України»;

- -визнано протиправною відмову ОСОБА_1 в допуску до виконання посадових обов`язків на посаді Першого заступника Голови Державної судової адміністрації України, викладену в листі т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліної Людмили Василівни від 30 листопада 2020 року № 8-21799/20;

- визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не оголошення ОСОБА_1 рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2019 року №294/0/15-19 «Про призначення ОСОБА_1 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної судової адміністрації України №3 від 11 січня 2021 року «Про введення в дію штатного розпису Державної судової адміністрації України на 2021 рік» в частині відсутності у штатному розписі Державної судової адміністрації України посади Першого заступника Голови Державної судової адміністрації України;

- зобов`язано Державну судову адміністрацію України ввести посаду Першого заступника Голови Державної судової адміністрації України до структури та шатного розпису Державної судової адміністрації України у відповідності до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №141/0/15-19, зі змінами внесеними (затвердженими) рішенням Вищої ради правосуддя від 23 квітня 2019 року №1271/0/15-19;

- зобов`язано Державну судову адміністрацію України оголосити ОСОБА_1 рішення Вищої ради правосуддя від 31 січня 2019 року №294/0/15-19 шляхом видання наказу про дату фактичного початку виконання обов`язків на посаді Першого заступника Голови Державної судової адміністрації України з 1 грудня 2020 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2022 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року скасовано та ухвалено постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, тимчасово виконуючої обов`язків Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліної Людмили Василівни, третя особа: Вища рада правосуддя про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вдруге звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 16 листопада 2022 року засобами поштового зв`язку.

Скаржниця просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2022 року, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №320/13951/20 залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Як на підставу касаційного оскарження скаржниця покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема статтю 19 Конституції України, статтю 31 Закону України «Про державну службу», статтю 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтю 2 КАС України, пункт 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №141/0/15-19 без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі №810/3856/16, від 15 серпня 2019 року у справі №815/2074/18, від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18, від 22 грудня 2018 року у справі №804/1469/17, від 15 травня 2019 року у справі №363/3786/17.

Так, пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У цьому контексті Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Так, у справі №810/3856/16 предметом спору було оскарження наказу ДФС України від 13 червня 2016 року №520 "Про внесення змін до наказу ДФС від 11 грудня 2015 року №978" (далі - наказ №520) та визнання протиправним та скасування наказу Київської митниці ДФС від 21 червня 2016 року №169 "Про введення в дію переліку змін №5 до організаційної структури та переліку змін №9 до штатного розпису на 2016 рік Київської митниці ДФС".

У справі № 815/2074/18 позивачем оскаржувався наказ Одеської митниці ДФС від 5 лютого 2018 року №88-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 »; визнання протиправним та скасування наказу Одеської митниці ДФС від 20 грудня 2017 року №596, яким введено в дію Перелік змін №7 до штатного розпису на 2017 рік, в частині виведення зі штатного розпису посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний» та наказ Одеської митниці ДФС від 29 січня 2018 року №36, яким введено в дію штатний розпис на 2018 рік Одеської митниці ДФС, в частині відсутності у штатному розписі посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний», яку виведено зі штатного розпису наказом Одеської митниці ДФС від 20 грудня 2017 року №596.

У справі №1840/2970/18 позивачем оскаржувалось розпорядження про преміювання №11 від 20 грудня 2017 року, як таке, що прийняте з недотриманням Положення про преміювання.

У справі №804/1469/17 предметом спору був дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 гектари за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Орджонікідзенської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

У справі №363/3786/17 позивачка просила суд зобов`язати Новопетрівську сільську раду усунути перешкоди в здійсненні нею права власності на належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:165:3024 шляхом визнання недійсним рішення № 846 від 31 липня 2017 року Новопетрівської сільської ради «Про затвердження детального плану села Нові Петрівці» в частині затвердження детального плану території на належну їй на праві власності земельну ділянку.

Натомість у цій справі предметом спору є оскарження наказу Голови ДСА України від 24 вересня 2020 року №429 «Про внесення змін до структури і штатного розпису Державної судової адміністрації України».

За таких обставин, в даному випадку не можна визнати подібними правовідносини у цій справі та у справах №810/3856/16, №815/2074/18, №1840/2970/18, №804/1469/17, №363/3786/17, оскільки у цій справі в порівнянні від вказаних позивачкою справах, відмінності є щодо: предмету спору, суб`єктного складу; умов застосування правових норм.

Як неодноразово зауважував Верховний Суд у своїй практиці, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Суд зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності з урахуванням обставин кожної конкретної зазначеної справи, Верховний Суд резюмує, про помилковість означених доводів касаційної скарги, оскільки наведені скаржницею постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справи, що не дає підстави дійти висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

З огляду на наведене, Верховний Суд констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі наведеній скаржницею не є подібними, а відтак правова позиція викладена Верховним Судом у цих справах не є релевантною до спірних правовідносин у справі, що розглядається, відповідно, не повинна була застосовуватися судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

З урахуванням наведеного Верховний Суд доходить до висновку про безпідставність доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Іншою підставою оскарження судових рішень, скаржниця зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання чи втрачає чинність рішення ВРП про призначення на посаду у випадку його не реалізації протягом тривалого часу. Проте, які саме норми права потребують такого висновку скаржниця не зазначила, що в свою чергу, не є належним обґрунтуванням підстав звернення до суду касаційної інстанції, у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржниця формально підійшла до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2022 року у справі №320/13951/20.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2022 року у справі №320/13951/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, тимчасово виконуючої обов`язки Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліної Людмили Василівни, третя особа: Вища рада правосуддя про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду