Справа № 520/3989/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.11.2022 р. справа №520/3989/22 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області Державна судова адміністрація України (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправними дій суб"єкта владних повноважень, спонукання до виплати суддівської винагороди із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи в - "2.270,00грн.", -
встановив:

Позивач, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій ТУ ДСАУ в Харківській області щодо нарахування та виплати судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021р.-31.12.2021р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021р. в розмірі 2.102,00грн.; 2) зобов`язання ТУ ДСАУ в Харківській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 за період з 01.01.2021р.-31.12.2021р., виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021р. складає 2.270,00грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; 3) допущення до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що орган публічної адміністрації невірно обчислив розмір суддівської винагороди за період 01.01.2021р.-31.12.2021р., протиправно вдався до використання в алгоритмі розрахунків показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021р. - 2.102,00грн., а не - 2.270,00грн.

Відповідач, Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, ТУ, Управління) з поданим позовом не погодився, зазначивши, що як розпорядник коштів нижчого рівня у спірних правовідносинах діяв виключно на підставі документів, складених Куп`янським міськрайонним судом Харківської області (а саме - штатного розпису станом на 01.01.2021р., де посадовий оклад судді указаний у сумі - 63.060,00грн.) та бюджетних асигнувань, доведених Державною судовою адміністрацією України (згідно з якими посадовий оклад судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області складає - 63.060,00грн.). Наголошував, що не порушував вимог ані Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ані Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Наполягав на відсутності факту вчинення у спірних правовідносинах взагалі будь-якої бездіяльності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2022р. у справі №520/3989/22 заявнику додатково до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2022р. у справі №520/3989/22 було запропоновано подати відповідь на відзив.

Позов було подано із використанням функціоналу ЄСІТС, перелічені вище ухвали були доставлені до електронних кабінетів учасників справи.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Протягом 01.01.2021р.-31.12.2021р. заявник обіймав посаду судді Купянського міськрайонного суду Харківської області.

Ці обставини визнані сторонами спору у порядку ч.1 ст.78 КАС України, додаткового доказування у межах даного спору не потребують.

Головою Купянського міськрайонного суду Харківської області було складено штатний розпис Купянського міськрайонного суду Харківської області з 01.01.2021р., у якому розраховано посадовий оклад судді у розмірі 63.060,00грн.

Такий розмір посадового окладу судді було обчислено Головою Купянського міськрайонного суду Харківської області під час виконання адміністративних функцій Голови Купянського міськрайонного суду Харківської області із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021р. - 2.102,00грн.

14.01.2021р. складений Головою Купянського міськрайонного суду Харківської області було з 01.01.2021р. затверджено начальником ТУ ДСА України у Харківській області.

У подальшому протягом періоду 01.01.2021р.-31.12.2021р. відповідач - ТУ ДСА України у Харківській області отримував асигнування на оплату праці (виплату суддівської винагороди) заявника як судді Купянського міськрайонного суду Харківської області саме із розрахунку посадового окладу на місяць - 63.060,00грн.

Додаткових асигнувань від розпорядника бюджетних коштів вищого рівня - ДСА України на виплату заявнику суддівської винагороди протягом 01.01.2021р.-31.12.2021р. із розрахунку показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021р. - 2.270,00грн. відповідач - ТУ ДСА України в Харківській області не отримував.

Доказів надходження до відповідача - ТУ ДСА України в Харківській області від Купянського міськрайонного суду Харківської області будь-яких письмових документів про обчислення розміру суддівської винагороди протягом 01.01.2021р.-31.12.2021р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021р. - 2.270,00грн. матеріали справи не містять.

Стверджуючи про невідповідність закону вчиненого органом публічної адміністрації управлінського волевиявлення у сфері фінансового забезпечення проходження публічної служби діючим професійним суддею районного суду загальної юрисдикції, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Суспільні відносини з приводу проходження публічної служби професійним суддею унормовані, насамперед, приписами ст.ст. 126-1301 Конституції України та з 30.09.2016р. - нормами Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Кодексу законів про працю України, Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 15.11.1996р. №504/96-ВР «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті публічної служби на посаді професійного судді.

Тому у разі існування суперечностей (колізій) між нормами спеціального акту права - Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та інших суміжних актів законодавства, перевагу (пріоритет) у застосуванні слід віддавати саме приписам Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

У силу положень п.2 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч.5 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

За правилами ч.ч.3, 4 ст.148 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України (далі за текстом - ДСА України) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені положення ст.ст.148, 149 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у зіставленні з положеннями ч.ч., 1, 2, 5 ст.22, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, суд доходить до переконання про те, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Отже, ТУ ДСА України у Харківській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня має фізичну можливість здійснювати власні повноваження виключно на підставі документів, надісланих судами та у межах асигнувань, які ДСА України затвердила у кошторисі Територіального Управління (на 2021 рік).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а: 1) як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені; 2) Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи; 3) Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності; 4) встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

У пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.».

Стосовно кваліфікації реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації - Територіального Управління суд зазначає, що за загальним правилом п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України під рішенням суб`єкта владних повноважень розуміється письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень розуміється вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, під бездіяльністю субєкта владних повноважень розуміється ухилення від виконання обов`язку.

Окрім перелічених вище форм, управлінське волевиявлення владного суб`єкта може втілюватись і у вигляді відмови (зокрема, письмової у формі листа), котра за змістом, формою, способом реалізації повноваження не є рішенням чи дією, але обєктивно здатна до створення перешкоди у реалізації публічного суб`єктивного права заявника-приватної особи.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2022р. у справі №520/28653/21 установлені ті обставини, що Державну судову адміністрацію України визначено головним розпорядником бюджетних коштів на 2022 рік за бюджетною програмою КПКВК 501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», а також за бюджетною програмою КПКВК 501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»; Державна судова адміністрація України зареєстрована в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів і обслуговується в Державній казначейській службі України; ТУ ДСА України в Харківській області у якості розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня зареєстровано в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, обслуговується в Управлінні Державної казначейської служби України у Московському районі міста Харкова, безпосередньо здійснює виплату суддівської винагороди діючим професійним суддям.

У спірних правовідносинах органом публічної адміністрації було вчинено управлінське волевиявлення у формі діяння - дії з приводу затвердження кошторису Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, дії з приводу взяття бюджетних зобовязань по виплаті суддівської винагороди суддям Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, дії з приводу виплати заявникові як судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області суддівської винагороди із використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - 2.102,00грн.".

Всі перелічені дії були вчинені відповідачем - ТУ ДСА України в Харківській області виключно на підставі документів, наданих саме Купянським міськрайонним судом Харківської області, а саме: штатного розпису Купянського міськрайонного суду Харківської області на 2021 рік з 01.01.2021р., де розмір суддівської винагороди був обрахований із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2021р. - 2.102,00грн.

Асигнувань на видатки з оплати суддівської винагороди суддям Куп`янського міськрайонного суду Харківської області протягом усього 2021р. із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2021р. - 2.270,00грн., відповідач - ТУ ДСА України в Харківській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня від розпорядника бюджетних коштів вищого рівня - ДСА України не отримував.

У звязку із неподанням відповідних документів Куп`янським міськрайонним судом Харківської області відповідач - ТУ ДСА України в Харківській області не мав приводів та підстав для ініціювання перед ДСА України питання стосовно збільшення асигнувань по виплаті суддівської винагороди із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2021р. - 2.270,00грн.

Вирішуючи спір, суд зважає на положення ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-IV «Про Державний бюджет України на 2021 рік», де визначено, що станом на 01.01.2021р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 2.270,00грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді станом на 01.01.2021р. дорівнює - 2.102,00грн.

Дана норма закону неконституційною не визнавалась.

При цьому, суд змушений дійти до переконання про те, що норма закону про розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу у - 2.270,00грн. носить загальний характер, а нормі закону про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у - 2.102,00грн. притаманний спеціальний характер.

А тому, відповідач - ТУ ДСА України у Харківській області не мав ані свободи адміністративного розсуду, ані правових підстав для призначення, обчислення і виплати суддівської винагороди суддям Куп`янського міськрайонного суду Харківської області протягом 2021р. із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2021р. - 2.270,00грн.

Суд відмічає, що рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 було прийнято відносно ч.3 ст.133 Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12.02.2015р. №192-VIII, а тому не має юридичного значення для розвязання даного спору, котрий склався з приводу застосування п.2 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-IV «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Правові висновки Верховного Суду з приводу подібного питання, а саме: використання в алгоритмі розрахунку розміру суддівської винагороди мінімальної заробітної плати або прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року були викладені у низці постанов (зокрема, від 05.07.2022р. у справі №400/17/19, від 14.12.2020р. в справі №640/22027/18, від 13.10.2021р. у справі №160/5961/19, рішенні від 11.03.2020р. у справі №Пз/9901/17/19 (№200/9195/19-а) і у співвідношенні з предметом даного спору полягають у тому, що п.2 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" носить бланкетний характер, присвячений визначенню розміру посадового окладу професійного судді і підлягає застосуванню у кореспонденції з нормами відповідного закону України з питання встановлення грошового виразу прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня, тобто і Закону України від 15.12.2020р. №1082-IV «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою порушення власних прав інтересів.

Перевіривши аргументи учасників справи добутими по справі доказами в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах відповідачем - органом публічної адміністрації не вчинялось бездіяльності, адже управлінське волевиявлення з приводу фінансового забезпечення суддів Куп`янського міськрайонного суду Харківської області в частині виплати суддівської винагороди здійснювалось за документами фінансового характеру, складеними Головою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області та у межах бюджетних асигнувань, виділених Державною судовою адміністрацією України, дії відповідача - Територіального управління з приводу обчислення розміру суддівської винагороди із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2.102,00грн. не суперечать приписам чинного акту права - ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-IV «Про Державний бюджет України на 2021 рік», а тому законних підстав для реалізації свободи адміністративного розсуду і вчинення інших дій - обчислення розміру суддівської винагороди із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2.270,00грн. відповідач - Територіальне управління не мав.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі мехамізми зясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко