Справа № 444/1289/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 444/1289/22 пров. № А/857/13350/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року у справі № 444/1289/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Зеліско Р.Й., час ухвалення рішення 17.08.2022 року, місце ухвалення рішення м. Жовква, дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2022 року інспектором 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Круглюком Ю.С. винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Зазначену постанову винесено через порушення ним, на думку працівника відповідача, ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З вказаної постанови вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом по вул. Творчій, 8 у м. Львові порушив п. 2.3 п. «в» Правил дорожнього руху, оскільки був непристебнутим ремнем безпеки. Наголошує, що у п. 7 вказаної постанови не зазначено, що до неї будь-що додається. Поряд з цим, у п. 9 постанови, де відображається інформація щодо отримання особою копії постанови про накладення адміністративного стягнення відображено текст: «від підпису відмовився». Однак, у його присутності зазначена постанова взагалі не складалася, а її копію йому ніхто не вручав. Якщо навіть після зупинки транспортного засобу та підходу до нього працівника патрульної поліції позивач був непристебнутий ремнем безпеки, то його відстебнув виключно після зупинки автомобіля. Вважає, що зазначена постанова є незаконною та такою, що винесена з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного. До оскаржуваної постанови не долучено жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Таким чином, відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 5 ст. 122 КУпАП, оскільки відеозапис, не може вважатися належним доказом у випадку якщо оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. У випадку відсутності відеозапису вчинення ним адміністративного правопорушення, зазначена обставина є підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Також зазначає, що окрім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших доказів, пояснень, свідчень або інших відомостей до постанови, необхідних для вирішення справи про порушення Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було, а сама постанова таких доказів не містить. З урахуванням наведеного, в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєне позивачем порушення.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року у справі № 444/1289/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що зазначене у відзиві не відповідає дійсності, жодним доказом не підтверджується та лише може свідчити про протиправність дій працівника відповідача (поліцейського Круглюка Ю.С.), у тому числі розгляд ним справи про адміністративне правопорушення у позивача відсутності, що підтверджується відсутністю його підпису на оскаржуваній постанові та наявністю на відеозаписі слів поліцейського про те, що він може йти, дослівно «йди додому», а постанову йому буде надіслано поштою (відеозапис о 01.30:42 год. 15.06.2022 з відео реєстратора № 474509, файл «clip 4», даний відеозапис позивачем отримано за результатами ознайомлення з матеріалами справи № 466/4240/22 (за протоколом відносно нього про вчинення адміністративного правопорушення), яка перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова). Вважає, що таким чином, допустивши зазначене порушення, працівник відповідача, позбавив позивача можливості, користуватися правами, передбаченими вказаною статтею під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Щодо підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відеозаписом з нагрудного відео реєстратора працівника патрульної поліції, а також законності дій останнього зазначив, що цим відеозаписом не підтверджено вчинення ним адміністративного правопорушення. Зокрема, на оптичному диску, який відповідачем надіслано на його адресу містяться відеозаписи за 14.06.2022 - 15.06.2022 (з 23:44:01 год. 14.06.2022 до 00:33:14 год. 15.06.2022) та стосується відеозапису за наслідками зупинки транспортного засобу під його керуванням по вул. Грінченка, 5 у м. Львові. У той же час, інша частина відеозапису за 15.06.2022 (з 00:30:21 год. до 01:11:39 год.) стосується відеозапису за наслідками зупинки транспортного засобу під його керуванням по вул. Чигиринська, 3 у м. Львові. Інші відеозаписи, на оптичному диску відсутні. На його думку, долучений відповідачем відеозапис взагалі не стосується зупинки транспортного засобу під його керуванням 15.06.2022 о 01.11.55 год. по вул. Творчій, 8 у м. Львові, за наслідками чого о 01:48:26 год. 15.06.2022 винесено оскаржувану постанову. Враховуючи вищенаведене, вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року у справі № 444/1289/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається із наданого відповідачем відеозапису, такий вказує на правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

З копії постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5405400 від 15.06.2022 року вбачається, що 15.06.2022 року о 01 год. 10 хв. на вул. Творча, у м. Львів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Рено Меган", номерний знак НОМЕР_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки чим порушив п. 2.3 ПДР України. Даною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Пунктом 2.3 «в» ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно ч. 5 ст.121 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Спірним у цій справі є питання наявності у діях позивача ознак порушення пункту 2.3 Правил дорожнього руху, згідно з підпунктом «в» якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. <...>

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому покладений на суб`єктів владних повноважень - відповідачів указаною нормою процесуального закону тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що із дослідженого судом відеозапису вбачається, що автомобіль позивача обладнаний плечовим ременем, що не заперечується сторонами. З відео чітко вбачається, що після зупинки автомобіля, пасок безпеки у позивача не пристебнутий.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме за порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки такі підтверджені належними доказами і не спростовані позивачем.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 139, 286, 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2022 року у справі № 444/1289/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.11.2022 року