Справа № 520/7267/22
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

21 листопада 2022 р. справа №520/7267/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Бідонька А.В. розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного у правління Пенсійного фонду України Харківської області (пл. Свободи, буд. 5. Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків. 61022. 4) щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, 4) щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 рік.

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області (пл. Свободи, буд. 5. Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, 4) щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю.

4. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області (пл. Свободи, буд. 5. Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, 4) про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) № НОМЕР_2 від 03.09.2021 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, 4) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) періоди роботи з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік та з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 рік.

6. Зобов`язати Головне у правління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5. Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, 4) повторно переглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) про призначення пенсії від 30.08.2021 року, нарахувати та виплатити пенсію з 30.08.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.08.2021 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 звернулась до ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком. 03.09.2021 року було отримано рішення ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що недостатньо страхового стажу, оскільки необхідній страховий стаж становить 28 років, а за результатами розгляду наданих заявницею документів встановлено, що її страховий стаж становить 21 рік 10 місяців. Відповідно до вказаного рішення пенсійним фондом не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 : 1) за період з 26.07.1982 року по 11.03.1983 року, оскільки нечитабельна печатка: (7) 15 днів 2) за період з 01.10.1985 по 10.08.1991 року, оскільки є невідповідність назв організації при зарахуванні та при звільненні, а саме позивач була прийнята на роботу до Харківського облкнигторгу, а при звільненні поставлена печатка Харківського обласного об`єднання по розповсюдженню книги «Харківкнига». Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, та звернувся до суду за захистом свої прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

З позовної заяви встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області з заявою від 30.08.2021 року про призначення пенсії за віком.

Рішенням №78 від 03.09.2021 відповідач відмовив позивачеві в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування частини страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною першої статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

У Законі № 1788-XII йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія трудової книжки, яку позивачем було надано відповідачу для призначення пенсії за віком щодо спірних періодів з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік та з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 року, а також в матеріалах справи наявна копія архівної довідки № Д-40 від 12.10.2021 року, виданої КП "Міський архів", де зазначено, що ОСОБА_2 (дівоче прізвище позивача до укладення шлюбу) працювала на Харківській базі Главкоопосилторгу з 26.07.1982 року по 11.03.1983 року.

Отже, суд приходить до висновку, що поданих позивачем документів достатньо для відповідача для прийняття рішення про призначення пенсії за віком, оскільки з поданих документів позивачем фактично доведено її трудову діяльність з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік та з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 року.

У спірному рішенні відповідача зазначено, що пенсійним фондом не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 : 1) за період з 26.07.1982 року по 11.03.1983 року, оскільки нечитабельна печатка: (7) 15 днів 2) за період з 01.10.1985 по 10.08.1991 року, оскільки є невідповідність назв організації при зарахуванні та при звільненні, а саме позивач була прийнята на роботу до Харківського облкнигторгу, а при звільненні поставлена печатка Харківського обласного об`єднання по розповсюдженню книги «Харківкнига».

З поданих позивачем документів вбачається, що позивач дійсно працювала в такі періоди: з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік та з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 року, що підтверджено копією трудової книжки, яка була надана також відповідачу разом з заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п.4).

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Судом враховано, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, правову позицію викладену Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18).

Тобто ведення трудової книжки покладається саме на керівника підприємства, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про призначення пенсії.

Отже, посилання відповідача на нечитабельну печатку та невідповідність назв організації при зарахуванні та при звільненні не можуть бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу вищевказаних періодів роботи.

Отже, за таких підстав, суд приходить до висновку про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 8 від 03.09.2021 року.

З метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.08.2021 року, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Позивачем в прохальній частині позову обрано такий спосіб захисту свого порушеного права, як зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію з 30.08.2021 року

Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача суд виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що ні позивачем, ні представником відповідача не було надано до суду відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, якою позивачу було б відмовлено у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю, також рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 8 від 03.09.2021 року позивачу не відмовлено у зарахуванні вказаного періоду.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 18-рп/2004 щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011, зокрема, зазначив: Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Тобто, Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі 522/3665/17 (провадження К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач звертався з заявою до відповідача, в якій просив зарахувати до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю, а також відсутня відмова відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю, суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено прав позивача щодо зарахування до страхового стажу вказаного періоду, а оскільки відповідно до ст. 6 КАС України захисту підлягають лише порушені права, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується на підставі положень ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного у правління Пенсійного фонду України Харківської області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 рік.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 8 від 03.09.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26 липня 1982 року по 11 березня 1983 рік та з 01 жовтня 1985 року по 10 серпня 1991 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.08.2021 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 21.11.2022 року.

Суддя Бідонько А.В.