Справа № 440/16141/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 р. Справа № 440/16141/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 01.12.21 по справі № 440/16141/21

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області третя особа Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з вимогами, а саме: про визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23 травня 2020 року; стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області внаслідок прийняття ним незаконних пунктів 1, 2 рішення №768 від 23 травня 2020 року на користь ОСОБА_1 нанесеної їй частки матеріальної шкоди в сумі 440,00 грн.; стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області судового збору за розгляд даної справи.

Окрім того, ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій прохала суд першої інстанції:

- зупинити негайно виконання пунктів 1, 2 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23 травня 2020 року "Про запровадження режиму обмежень у громадському транспорті в місті Кременчуці", якими обмежено до 10:00 та після 15:00 доби право на безоплатний проїзд пільгових груп населення, встановлений Законами України, постановами Кабінету Міністрів України до прийняття судового рішення у цій справі;

- заборонити Комунальному підприємству "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області стягувати плату за проїзд з осіб, які пред`являють посвідчення, яке дає право на пільги щодо безплатного проїзду згідно Законів України та постанов Кабінету Міністрів України в тому числі, але не вичерпно, осіб з інвалідністю, пенсіонерів - до прийняття судового рішення у цій справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення матеріальної шкоди.

ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у справі №440/16141/21 про відмову в забезпеченні позову та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме: зупинити негайно виконання пунктів 1, 2 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23 травня 2020 року "Про запровадження режиму обмежень у громадському транспорті в місті Кременчуці", якими обмежено до 10:00 та після 15:00 доби право на безоплатний проїзд пільгових груп населення, встановлений Законами України, постановами Кабінету Міністрів України до прийняття судового рішення у цій справі; заборонити Комунальному підприємству "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області стягувати плату за проїзд з осіб, які пред`являють посвідчення, яке дає право на пільги щодо безплатного проїзду згідно Законів України та постанов Кабінету Міністрів України в тому числі, але не вичерпно, осіб з інвалідністю, пенсіонерів - до прийняття судового рішення у цій справі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що вказана ухвала суду першої інстанції скасуванню з підстав: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Зазначає, що всупереч ст.151 КАС України суддя першої інстанції з надуманого мотиву, що заявниця не вказала очевидних підстав (обґрунтування обставин справи) протиправності нормативно правового акту та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта, незаконно відмовила в заяві про забезпечення позову. Посилається, що відповідно до статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», перевезення інвалідів є безоплатним. Вказує, що згідно ст.12 «Про транспорт» підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом. Відповідно до п.26 Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом, затверджених Постановою КМУ №1735 від 23.12.2004 р., документом на право одержання транспортних послуг є придбаний пасажиром разовий квиток (жетон), закомпостований абонементний талон, проїзний квиток (картка) тривалого користування, посвідчення, що дає право на пільговий проїзд відповідно до законодавства. При пред`явленні нею кондукторам пенсійного посвідчення особи з інвалідністю 2 групи до 10-00 та після 15-00 доби, їй КТУ відмовляє в безоплатному перевезенні. Внаслідок незаконних дій відповідача та КТУ нанесена їй шкода, вона вже витратила і продовжує витрачати кошти на проїзд в міському транспорті, купуючи квитки, раніше разові квитки, нервуючи, коли їй відмовляють в законному її праві. Тобто, вона вказала на імперативну норму Закону, що перевезення інвалідів, пенсіонерів інших відповідних пільгових груп є безоплатним та що внаслідок протиправних: нормативно - правового акту відповідача та дій третьої особи її право, як і багатьох інших пільгових груп порушується, оскільки незаконно стягується плата, повноважень за законом відповідач на це не має. Такі вказані нею суттєві очевидні обставини протиправності нормативно-правового акту відповідача були незаконно проігноровані судом. Внаслідок чого, вважає, що всупереч ст.2-7,151,154,242-244 КАС України прийнята незаконна ухвала від 01.12.2021 р. Посилається в обґрунтування своїх вимог на практику Європейського суду з прав людини. Крім того, вважає, що оскаржувана ухвала винесена всупереч ст.13,14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 р. з внесеними змінами Протоколом №11, оскільки її право продовжує порушуватися, вона терпить збитки, створені перешкоди добратися на роботу, внаслідок покладення на неї додаткових фінансових втрат, нервує, що її очевидне, наявне за Законом, право свідомо порушується, а суд протиправно ухилився від забезпечення її позову.

Відповідач, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти задоволення вимог скарги в повному обсязі, вважаючи її такою, що не підлягає задоволенню.

Третя особа, Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в заяві про забезпечення позову очевидних ознак протиправності рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23.05.2020 року, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Прохало судовий розгляд проводити без участі представника Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та у порядку письмового провадження.

Також, Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області направило до Другого апеляційного адміністративного суду засобами поштового зв`язку клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, в якому, зокрема прохало судовий розгляд проводити без участі представника Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та у порядку письмового провадження.

Крім того, відповідач, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, направив до Другого апеляційного адміністративного суду за допомогою системи "Електронний суд" клопотання/заяву, в якій прохав, зокрема суд розглянути справу №440/16141/21 в порядку письмового провадження без участі представника Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на адресу зазначеною скаржницею в позовній заяві, а також у її скарзі, у т.ч. на зазначену нею електронну адресу, направлялися копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду; копія ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 року про запропонування учасникам справи висловлення позиції стосовно можливості розгляду справи у порядку письмового провадження; копія ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2022 року про призначення справи в порядку письмового провадження. Окрім того, на електронну адресу скаржниці направлявся судовий лист від 29.09.2022 року щодо права на звернення до суду щодо розгляду даної справи в режимі відеоконференції (у т.ч. поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З урахуванням наведеної вище норми, та відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення такої заяви позивачки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст.151 КАС України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року в справі №826/14303/18, від 12 лютого 2020 року в справі № 640/17408/19, від 27 лютого 2020 року в справі № 640/16242/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 807/173/18.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, остання прохала зупинити негайно виконання пунктів 1, 2 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23 травня 2020 року "Про запровадження режиму обмежень у громадському транспорті в місті Кременчуці", якими обмежено до 10:00 та після 15:00 доби право на безоплатний проїзд пільгових груп населення, встановлений Законами України, постановами Кабінету Міністрів України до прийняття судового рішення у цій справі; заборонити Комунальному підприємству "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області стягувати плату за проїзд з осіб, які пред`являють посвідчення, яке дає право на пільги щодо безплатного проїзду згідно Законів України та постанов Кабінету Міністрів України в тому числі, але не вичерпно, осіб з інвалідністю, пенсіонерів - до прийняття судового рішення у цій справі.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивачка зазначила, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, працює повний робочий день. Рішенням Виконавчого комітету Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23.05.2020 р. "Про запровадження режиму обмежень громадському транспорті в місті Кременчуці"(п.1,2) з 24.05.2020 року з 10-00 до 15-00 доби обмежено право на безоплатний проїзд пільгових груп населення, в тому числі пенсіонерів, осіб з інвалідністю, що і стосуються ОСОБА_1 . Вказує, що з 24.05.2020 року з 10:00 по 15:00 третя особа у даній справі на період карантину перестала безкоштовно возити пенсіонерів, інвалідів та інші пільгові категорії населення, посилаючись на правила встановлені відповідачем, а тому вона була змушена нести додаткові не передбачені законодавством витрати. Зазначає, що відповідач є засновником третьої особи. Вказує, що діяльність органів місцевого самоврядування повинно відповідати законам. Зазначає, що вона подала позов, одночасно із цією заявою про забезпечення позову, про визнання протиправними та нечинними пунктів 1,2 рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №768 від 23 травня 2020 року та часткове відшкодування шкоди, проте під час розгляду справи її право на безоплатний проїзд буде порушуватися.

Надаючи правову оцінку наведеному вище, колегія суддів зазначає, що безумовно, рішення суб`єктів владних повноважень справляють певний несприятливий вплив на учасників правовідносин у яких такі рішення прийняті. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі №640/13245/19, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18).

Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення дії якого просить позивач і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що обраний позивачем захід забезпечення позову фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення (його певних пунктів), що свідчили б про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України.

Крім того, доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду заявником також не надано.

Сама ж лише незгода позивачки із рішенням суб`єкту владних повноважень та намір звернутися до суду з позовом про визнання його (його певних пунктів) протиправними та нечинними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Окрім того, колегія суддів додатково також звертає увагу, що з матеріалів даної справи вбачається, що 25.05.2022 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було прийнято рішення №682 "Про встановлення Комунальному підприємству "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області тарифів на послуги з перевезення пасажирів у міському транспорті", пунктом 4 якого визнано рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23.05.2020 року №768 "Про запровадження режиму обмежень в громадському транспорті в місті Кременчуці" таким, що втратило чинність.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви позивачки про забезпечення позову, а тому вважає правомірним висновок суду про відмову у задоволенні такої заяви ОСОБА_1 .

Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що всупереч ст.2-7,151,154,242-244 КАС України була прийнята незаконна ухвала суду першої інстанції від 01.12.2021 р., є необґрунтованими та такими, що суперечать висновками суду у даній справі.

Щодо доданого до апеляційної скарги клопотання скаржниці про витребування копій документів, оригінали яких надані суду, в якому остання прохала витребувати електронною поштою з Полтавського окружного адміністративного суду копії 48 штук (розміщених на 3 аркушах) разових проїзних квитків на проїзд у міському комунальному транспорті, оригінали яких позивачкою були надані суду, мотивуючи це необхідністю при розгляді судом її апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, то колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вказаного клопотання, з огляду на зазначені вище висновки щодо необґрунтованості поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову та правомірності ухвалення судом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі.

Стосовно посилання скаржниці в обґрунтування своїх вимог на практику Європейського суду з прав людини в певних його рішення, то колегія суддів враховує правові позиції цього суду у вказаних ОСОБА_1 справах, однак зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції у даній справі не суперечать таким правовим позиціям Європейського суду з прав людини.

Також, щодо доводів скаржниці про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була винесена всупереч ст.13,14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 р. із внесеними змінами Протоколом №11, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, як такі, що не узгоджуються із зазначеними вище висновками суду.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, а тому суд першої інстанції прийняв цю ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

З урахуванням приписів ч.2 ст.328 КАС України дана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 по справі № 440/16141/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло