Справа № 200/4020/21
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 200/4020/21

адміністративне провадження № К/990/30536/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №200/4020/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятої кадрової комісії, створеної наказом Генерального прокурора «Про створення дев`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» від 17 листопада 2020 року №541, про неуспішне проходження атестації прокурором Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року №1;

визнати протиправним та скасувати наказ Донецької обласної прокуратури від 15 березня 2021 року №497к про звільнення позивача з 17 березня 2021 року з посади прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;

поновити позивача на посаді прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури Донецької області;

стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 березня 2021 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення дев`ятої кадрової комісії, створеної наказом Генерального прокурора «Про створення дев`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» від 17 листопада 2020 року №541 про неуспішне проходження атестації прокурором Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року №1.

Визнано протиправним та скасовано наказ Донецької обласної прокуратури від 15 березня 2021 року №497к про звільнення позивача з 17 березня 2021 року з посади прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Поновлено позивача на посаді прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області з 17 березня 2021 року.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2021 року по 08 листопада 2021 в сумі 170386,74 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора Лиманського відділу Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області з 17 березня 2021 року.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2021 року по 08 листопада 2021 року в сумі 170386,74 грн у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року апеляційні скарги Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №200/4020/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінено в мотивувальній частині щодо дати поновлення позивача на посаді, періоду вимушеного прогулу та суми заробітної плати, яка підлягає стягненню за час вимушеного прогулу.

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №200/4020/21 замість дати « 17 березня» зазначено дату « 18 березня».

В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №200/4020/21 замість дати « 17 березня» зазначено дату « 18 березня», замість суми « 170386,74 грн» зазначено суму « 169334,97 грн».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

03 листопада 2022 року Офіс Генерального прокурора втретє засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновків Верховного Суду щодо: застосування положень пунктів 9, 12, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та пункту 8 розділу І, підпунктів 15, 16 розділу IV Порядку №221 та пункту 12 Порядку №233 в частині наявності повноважень кадрової комісії на прийняття рішень стосовно прокурорів на підставі досліджених подібних фактичних обставин щодо професійної компетентності прокурора з урахуванням результату виконаного ним практичного завдання; застосування пунктів 8, 10, 11, 12, 13 Порядку №233 при наданні оцінки процедурних рішень кадрової комісії з урахуванням обставин наявності процедурного рішення кадрової комісії стосовно розгляду заяви позивача про продовження третього етапу атестації відносно нього та в подальшому пізнішою датою, проголосувавши повторно на підставі відкликання членом кадрової комісії рішення, залишила заяву позивача без розгляду та відповідно залишала в силі прийняте рішення про неуспішне проходження атестації.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми), а також зазначення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Проте всупереч вимогам пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржником лише процитовано норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах та не указано та необґрунтовано у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який висновок, на його думку, слід сформувати.

Окрім цього, положення пунктів 9, 12 та 17 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ, пункту 8 розділу І, підпунктів 15, 16 розділу IV Порядку 221, пунктів 8, 10, 11, 12, 13 Порядку №233 є загальними і касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм саме у цій справі, оскільки вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили із оціночних критеріїв оскаржуваного рішення кадрової комісії, зміст якого оцінювався судами, виходячи із приписів статті 2 КАС України та на підставі доказів у справі, що спростували висновок комісії через його суб`єктивність.

У касаційній скарзі відсутні аргументи, що спростовують мотиви, з яких виходили суди вирішуючи спір та задовольняючи позов.

У касаційній скарзі відповідач фактично викладає обставини справи та цитує норми КАС України та Законів України №1697 та №113-ІХ та лише формально послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо окремих положень Закону №113-ІХ, Порядку №221 та Порядку №233 без викладення у чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій зазначених норм, жодним чином не аргументувавши яким чином висновок Верховного Суду щодо указаних ним норм буде мати вплив для вирішення цього спору по суті, за обставин установлених судами саме у цій справі, що мають індивідуальні ознаки.

В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином підстави визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України для відкриття касаційного провадження у справі відсутні.

Скаржник у касаційній скарзі також посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що справа стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для нього.

Наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають місце у випадку коли справа розглянута в порядку спрощеного провадження чи є справою незначної складності, проте ця справа до таких не відноситься, а тому Суд відхиляє зазначене посилання скаржника.

Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаних підстав касаційного оскарження, проте скаржником так і не враховано зауважень, викладених Верховним Судом в ухвалах від 03 жовтня 2022 року та від 19 жовтня 2022 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, зокрема і щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №200/4020/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур