Справа № 300/3650/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3650/21 пров. № А/857/8531/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Шумей М.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач) щодо відмови у перерахунку та виплаті йому пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язати ГУ ПФУ провести йому перерахунок пенсії за вислугу років та її виплату з 01.01.2018, з розрахунком підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ, Уряд) №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103) на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018 з включенням перерахунку пенсії 01.04.2019, виходячи з 74% суми грошового забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення згідно довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018, з урахуванням проведених раніше виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині перерахунку та виплати пенсії за вислугу років у розмірі 74% суми грошового забезпечення з 01.01.2018 є протиправним, оскільки на час перерахунку пенсії слід керуватися нормами, чинними на час його проведення. Відтак, перерахунок пенсії позивача правомірно був проведений з розрахунку 70% суми грошового забезпечення.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та з 1995 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі Закон №2262-XII). При цьому, пенсія позивачу нарахована виходячи з вислуги 28 років, із розрахунку 74% від грошового забезпечення на відповідній посаді.

Відповідно до Постанови №103 ГУ ПФУ здійснило позивачу перерахунок його пенсії з 01.01.2018, внаслідок чого її основний розмір зменшено з 74% до 70% грошового забезпечення.

10.06.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок його пенсії з 01.01.2018 у розмірі 74% від грошового забезпечення.

Листом №4845-4398/З-02/8-0900/21 від 02.07.2021 відповідач повідомив, що відповідно до Закону №2262-XII, при здійсненні перерахунку на виконання Постанови №103, максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення, а тому основний розмір пенсії встановлено на рівні 70% сум грошового забезпечення.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії ГУ ПФУ, які полягають у зменшенні відсоткового значення раніше призначеної позивачу пенсії з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при її перерахунку з 01.01.2018 на підставі Постанови №103, є протиправними. Разом з тим, оскільки перерахунок пенсії позивачу здійснений починаючи з 01.04.2019 на підставі довідки, виданої станом на 05.03.2019, тому такий перерахунок не може бути врахований при здійсненні перерахунку пенсії позивача починаючи з 01.01.2018, виходячи з розміру 74% грошового забезпечення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018, як про це просить позивач. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідача слід зобов`язати провести перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.01.2018, виходячи із загального розміру 74% відповідних сум грошового забезпечення згідно довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам ґарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа військовослужбовців, визначено Законом №2262-ХІІ.

Згідно ч.4 ст.63 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону №2262-XII, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п.1 Постанови, слід перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України №2262-XII до 01.03.2018 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення зі служби, що визначені станом на 01.03.2018, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704).

Згідно п.2 Постанови №103, виплата перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводилась з 01.01.2018 у таких розмірах : з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлено постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992» (далі - Порядок №45).

Згідно п.1, 2 Порядку №45, перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262-XII пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем на підставі Постанови №103 проведено позивачу перерахунок пенсії з 01.01.2018. При проведенні перерахунку пенсії відповідачем застосовано максимальний розмір грошового забезпечення, який становить 70% відповідних сум грошового забезпечення, при цьому правомірність своїх дій ГУ ПФУ обґрунтовує необхідністю застосування основного розміру пенсії у відсотках від грошового забезпечення, встановленого законодавством на момент проведення чергового перерахунку пенсії, що в даному випадку становить 70% сум грошового забезпечення, як це передбачено ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ (в редакції від 11.10.2017).

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються у такому розмірі : особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Абзацом п`ятим вказаної статті передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

Надалі, до статті 13 Закону №2262-ХІІ внесено зміни. Так, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» №51-IV від 04.07.2002 у частині другій статті 13 Закону №2262-ХІІ цифри «85», «95» і «90» замінено відповідно цифрами «90», «100» і «95», а слова і цифри «до категорій 2 і 3» замінено словами і цифрою «до категорії 2»; на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 цифри «90» замінено цифрами «80» та на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27.03.2014 цифри «80» замінено цифрами «70».

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що застосування відповідачем 70% цього показника до перерахунку пенсії позивача є протиправним, оскільки стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених.

На протиправність таких дій вказує також законодавчо закріплений статтею 58 Конституції України принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів.

Порядок перерахунку призначених пенсій особам, звільненим з військової служби врегульований статтею 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін не зазнавала, а також Постановою №704, а тому застосування статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Колегія суддів вказує, що при перерахунку пенсії позивача змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 04.02.2019 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 за наслідками розгляду зразкової справи №240/5401/18 (провадження №Пз/9901/58/18 та №11-198заі19).

З матеріалів справи видно, що позивача звільнено у відставку. Вислуга років позивача становить 28 років.

Так, з урахуванням положень статті 13 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній станом на 31.12.2017), відсотковий розмір відповідних сум грошового забезпечення позивача становить 74%, а отже відповідачем протиправно застосовано розмір процентної складової грошового забезпечення, що становить 70% при перерахунку пенсії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про те, що дії ГУ ПФУ, які полягають у зменшенні раніше призначеної позивачу пенсії з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при її перерахунку з 01.01.2018 на підставі Постанови №103, є протиправними.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки позивачем не дотримано строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас, ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ч.ч.1-3 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, які перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду висловлених у постанові від 24.12.2020 по справі № 510/1286/16-а, у спорах, що виникають з органами ПФ України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФ України відповіді на надіслане звернення.

В межах спірних правовідносин є очевидним порушення з боку пенсійного органу прав свобод та інтересів позивача в частині зменшення відсоткового значення пенсії при здійсненні її перерахунку.

Зверненню позивача до суду передувало звернення до пенсійного органу із заявою. Листом від 02.07.2021 пенсійний орган повідомив позивачу про відсутність правових підстав для проведення перерахунку його пенсії з розрахунку 74 % грошового забезпечення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що саме з отриманням листа пенсійного органу позивач дізнався про порушення свого права на отримання пенсійних виплат у належному розмірі, тому саме з цієї дати необхідно відраховувати перебіг шестимісячного строку звернення до суду.

Таким чином, доводи скаржника про те, що позивач пропустив строк звернення з позовними вимогами про перерахунок пенсії колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то таке не є предметом апеляційного перегляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року по справі №300/3650/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук