Справа № 640/11509/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Справа №640/11509/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач, Пенсійний фонд) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 04.06.2022 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не врахування до загального страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988 року по 03.06.1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області врахувати до загального страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988 року по 03.06.1993 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 1 серпня 2022 року передано справу за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

21 вересня 2022 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді цього адміністративного суду Войтович І.І.

23.09.2022 ухвалою Київського окружного адміністративного суду за ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України вказаний адміністративний позов на підставі не відповідності останнього вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

13.10.2022 позивачем недоліки позовної заяви усунуто.

18.10.2022 ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 порушують право на призначення такої, не врахування до загального страхового стажу періоду навчання в Донбаському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1988 року по 03.06.1993 року також вважає протиправними, викладені в рішенні підстави для відмови необґрунтованими. При зверненні до Пенсійного фонду, відповідно до положень чинного пенсійного законодавства та Прядку № 637 від 12.08.1993, позивач надав усі необхідні документи для призначення пенсії, зокрема трудову книжку, в якій відображено періоди роботи на пільгових посадах та атестація робочих місць та зауважив, що інших документів він надати не має змоги у зв`язку з їх перебуванням на непідконтрольній території, вважає посилання відповідача на відсутність довідок про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1 безпідставними, небгрунтованими такими, що спростовуються документами, наданими при зверненні, наполягає, що усі необхідні записи містяться в трудовій книжці, обов`язкове надання такої довідки законодавством не передбачено, фактичне перебування підприємства, в якому працював позивача, на тимчасово окупованій території не є підставою для обмеження конституційного права на соціальне забезпечення визначене ст. 46 Конституції України. Достатність страхового стажу позивач підтверджує відомостями про застраховану особу з ОК-5. ОСОБА_1 наголосив, що не має нести відповідальності за неправильність вчинення запису в його трудовій книжці та дипломі відповідальними на те особами.

Позивач зауважив, що враховуючи положення абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальний страховий стаж склав 33 роки 27 днів: 24 роки 27 днів, зараховані + 9 років роботи за Списком №1 у порядку ч. 3 ст. 23 Закону №1058-ІV. ОСОБА_1 вважає, що до даного загального страхового стажу має бути зараховано період навчання з 01.09.1988 року по 03.06.1993 року, це 4 роки 9 місяців 3 дні, з урахуванням чого загальний страховий стаж позивача складає 37 років 10 днів.

11.11.2022 судом отримано від представника відповідача письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що Пенсійним фондом було прийнято правомірне рішення № 71 від 24.06.2022 про відсутність підстав щодо призначення пенсії, дане рішення прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки, по-перше, записи у трудовій книжці позивача за 24.06.1991 - 01.09.1991, 03.08.1992 - 28.09.1992 та 30.08.1993 - 19.07.2000, 24.10.2012 - 01.04.2015 не підтвердженні уточнюючими довідками, що вимагається Порядком № 637 від 12.08.1993; по-друге, на титульній сторінці трудової книжки позивача не зазначено відомостей про дату та рік народження ОСОБА_1 , що суперечить положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162; по-третє, період навчання не зараховано до страхового стажу, оскільки в дипломі позивача прізвище не відповідає паспортним даним та не зазначено в дипломі періоду навчання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Відповідно, при опрацюванні даних позивача по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії, розраховано стаж 24 роки 27 днів та враховуючи положення статті 114 Закону №1058, норма Закону якого щодо пенсійного віку неконституційною не визнавалась, позивач на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 не має достатнього стажу для призначення спірного виду пенсії, у зв`язку з чим, просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вік становить 51 рік.

Згідно наданої до справи копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 пропрацював:

- з 24.06.1991 року по 01.09.1991 року - (запис №1 Наказ про призначення № 26/к від 24.06.1991, запис №2 Наказ про звільнення №40/к від 01.09.1991) на посаді підземного гірника з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», проходження виробничої практики, що передбачена пунктом а підрозділу 1 розділу 1 Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (в календарному обрахунку 2 місяці 8 днів);

- з 03.08.1992 року по 28.09.1992 року - (запис №3 Наказ №39/к від 03.08.1992, № 4 Наказ про звільнення №47/к від 28.09.1992) на посаді учня гірника очисного забою з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», що передбачена пунктом а підрозділу 1 розділу 1 Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (в календарному обрахунку 1 місяць 26 днів);

- навчання в Донбаському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1988 року по 30.06.1993 року (запис №5 Диплом НОМЕР_3;

- з 30.08.1993 року по 19.07.2000 року - (записи №6 -12: Наказ №42 від 30.08.1993 про призначення, Наказ № 136/к від 31.08.1994 про переведення, Наказ №31/к від 14.03.1995 про переведення, Наказ № 134/к від 26.09.1995 про переведення, Наказ №57/к від 15.05.1996 про переведення, Наказ № 25 від 07.03.1998 про переведення, Наказ №208/к від 19.07.2000 про звільнення) на посадах гірського майстра з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниці з повним робочим днем під землею, заступника начальника дільниці з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», що передбачена підрозділом 1 Розділом 1, Списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (в подальшому Держане підприємство Шахта «Слов`яносербська», в календарному обрахунку 6 років 10 місяців 20 днів);

- 15.09.2000 року по 28.09.2012 року - (запис № 13 Наказ № 37 о/с від 15.09.2000 про прийняття, Наказ № 64 о/с від 28.09.2012 про звільнення) служба в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на посадах начальницького складу безперервно 12 років 0 місяців 13 днів;

- з 24.10.2012 року по 01.04.2015 року - (запис № 14 Наказ №346 к від 24.10.2012 про призначення, запис № 16 Наказ №8к від 03.01.2013 про переведення, запис № 18 Наказ № 726-к від 27.10.2014 про переведення, запис №20 Наказ № 178-к від 01.04.2015 про звільнення) на посадах гірника підземного ІІ-розряду з повним робочим днем під землею, майстра гірничого підземного з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниць з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі Шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля», що передбачено підрозділом 1.1а, 1.1 в, Розділу 1. Списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (в календарному обрахунку складає 2 роки 5 місяців 8 днів);

- проведення атестації робочих місць за умовами праці за професією гірник вважати пільговою за Списком №1 (запис № 15 Наказ № 205 від 16.04.2010);

- проведення атестації робочих місць за умовами праці за професією майстер гірничий вважати пільговою за Списком №1 (запис №16 Наказ №205 від 16.04.2010);

- проведення атестації робочих місць за умовами праці професією помічник начальника дільниці вважати пільговою за Списком №1 (запис №20 Наказ №205 від 16.04.2000).

Також трудова книжка містить записи щодо періоду роботи на інших посадах (записи №21 Наказ № 25-к від 07.04.2016, №22 Наказ №54-к від 01.07.2016, №23 Наказ №063 від 21.07.2016), що не пов`язані з пільговою пенсією.

Відповідно, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5 Пенсійного фонду України) від 17.06.2022, що надано до справи позивачем, вказані періоди роботи підтверджені та обраховуються 9 років 8 місяців 2 дні пільгового стажу, 37 років 10 місяців загального стажу, страховий стаж 24 роки 27 днів, що не заперечується відповідачем.

Відповідно, судом встановлені також запис в трудовій книжці щодо проведення атестації робочих місць позивача згідно наказу № 205 від 16.04.2010.

Позивач звернувся 17.06.2022 до відповідача із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням Пенсійного фонду від 24.06.2022 № 71 відмовлено у призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах, з підстав:

- «За доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки 24.06.1991-01.09.1991 та 03.08.1992-28.09.1992 та 30.08.1993-19.07.2000 та 24.10.2012-01.04.2015, оскільки відсутні уточнюючі довідки, в яких вказані періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада: характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включаються ці періоди роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано довідку, що не відповідає вимогам п.20 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердженого Постановою КМУ України від 12.08.1993 № 637.

Звертаємо увагу на те, що на титульній сторінці трудової книжки відсутня дата народження власника, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06 1974 № 162.

Також до страхового стажу не зараховано період навчання 01.09.1988-03.06.1993, оскільки в наданому дипломі прізвище не відповідає паспортним даним та не зазначено початок навчання.

Прийнято рішення у призначенні пенсії відмовити, з в`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.».

У вказаному рішенні відповідача також зазначено про те, що вік заявника 51 рік; пенсійний вік визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 50 років; необхідний пільговий стаж, визначений п. ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 10 років; страховий стаж особи становить 24 роки 27 днів.

Таким чином, відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за Списком №1 за заявою від 17.06.2022 з підстав відсутності у ОСОБА_1 необхідного відповідно до законодавства пільгового стажу, відсутності уточнюючих довідок, які вимагаються п. 20 Порядку № 637, на титульній сторінці трудової книжки відсутній запис дати народження власника, що суперечить положенням Інструкції № 162 від 20.06.1974 та в дипломі прізвище не відповідає паспортним даним заявника.

Не погоджуючись з такими діями Пенсійного фонду, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Таким чином, враховуючи позиції сторін, вбачається що предметом розгляду у даній справі є наявність чи відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відмова у такому призначенні викладена у рішенні від 24.06.2022 № 71 за відсутності необхідного пільгового стажу та підтверджуючих документів, у зв`язку з чим суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність в діях відповідача порушення права позивача на спірний вид пенсії, з урахуванням положень ст. 2 КАС України та зазначених судом вище встановлених судом обставин у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами статі 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, відповідно до Конституції України, право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України гарантує Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ (далі - Закон №1788-XIІ).

Відповідно до частини першої статті 1 зазначеного Закону №1788-XIІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 6, статтею 7 Закону №1788-XIІ, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Суд вважає необхідним зазначити наступне.

За приписами пункту а) частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ, у редакції до 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за - списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, були внесені зміни у наведену норму та збільшено необхідний стаж для набуття права на пенсію на пільгових умовах після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Та, за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок.

Відповідно, чоловіки набували право на дану пенсію у 50 років при стажі на зазначених Списку №1 роботах не менше 25 років з них не менше 10 років на зазначених роботах, коли до внесених Законом №213-VIII стаж складав не менше 20 років.

Водночас, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 5 Закону №1058-IV).

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом (частина перша статті 7 Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV, пенсія за віком є різновидом пенсійних виплат в солідарній системі.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, у його первинній редакції від 09.07.2003, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, окрім іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, Закон №1058-IV у питаннях пенсійного забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 відсилав до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ Закон №1058-IV було доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", у тому числі статтею 114, відповідно частин першої, другої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають чоловіки, які досягли 50 років, мають страховий стаж не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком №1.

Таким чином, починаючи з жовтня 2017 року призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 здійснювалось на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, які містили ідентичні вимоги та положення.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (справа №1-5/2018 (746/15)), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Конституційний Суд України вирішив, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №1 також здійснюється на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, проте які, з урахуванням зазначеного рішення, містять різні вимоги до чоловіків та жінок щодо вікового цензу та щодо стажу роботи, а саме: Закон №1788-XIІ встановлює, зокрема, за Списком №1, для жінок досягнення 45 років, досягнення 50-річного віку для чоловіків, необхідний стаж такої роботи для чоловіків не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, для жінок при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У той час, як Закон №1058-IV встановлює право на призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 1 після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, для жінок які досягли 50 років і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Законів №1788-XIІ та №1058-IV в частині визначення віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та необхідного стажу роботи.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким чином, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 дійшов висновку, що ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявні колізія між нормами Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Отже у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV.

Суд звертає увагу відповідача, що в даній справі предметом позову є наявність чи відсутність у позивача необхідного стажу роботи для призначення йому пільгової пенсії за Списком № 1, оскільки на час подання заяви позивачем до Пенсійного фонду, ОСОБА_1 досяг необхідного віку, виповнився наразі 51 рік, що не заперечується відповідачем та було зазначено останнім у рішенні про відмову у призначенні пенсії.

Також суд зазначає, що відповідачем у рішенні про відмову у призначенні спірного виду пенсії зазначено про страховий стаж позивача 24 роки 27 днів, інших обставин, що зазначені у рішенні № 71 від 24.06.2022 та інших доводів щодо розміру страхового стажу, обрахування останнього, відповідач не зазначив.

Суд вважає посилання відповідача у відзиві на відсутність обставин визнання неконституційними норми ст. 114 Закону №1058-IV щодо пенсійного віку, необґрунтованими, оскільки це не є наразі предметом відмови ОСОБА_1 у призначенні спірного виду пенсії, та з урахуванням Рішення №1-р/2020 застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-XIІ які визначають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, зокрема, для чоловіків - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, ЄСПЛ напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що, якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonableexpectations) та принцип правової визначеності (legalcertainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (PineValleyDevelopmentsLtdandOthers v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. theUnitedKingdom, №10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права.

Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. theRomania, заява №28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (MetropolitanChurchofBessarabiaandOthers v. theMoldova, заява №45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України, Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ з урахуванням Рішення КСУ №1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ).

Таким чином, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів СРСР та України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач на момент звернення до відповідача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, досяг 51-річного віку, мав страховий стаж 24 роки 27 днів, стаж на роботах за Списком №1 - 9 років 08 місяців 21 дні, атестація робочого місця проведена 24.10.2012, 04.01.2013, 27.10.2014.

Щодо необхідного для позивача стажу роботи за Списком №1 не менше 20 років, з них не менше 10 років, суд зазначає наступне.

За записами в трудовій книжці судом встановлено стаж роботи на посадах, що відповідають Списку №1 - 9 років 08 місяці 21 день.

Відповідно до абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV (доповнену відповідним абзацом статті 24 згідно із Законом № 345-VI від 02.09.2008; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 - застосовується з 1 жовтня 2017 року) вбачається, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

За встановленими вище судом обставинами, з урахуванням положень чинного абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV, норми якого не визнані неконституційними, вбачається що за кожний повний рік стажу роботи за Списком №1 до страхового стажу враховується по одному року, відповідно у ОСОБА_1 рахується 9 років 08 місяців та 21 день стажу роботи за Списком № 1, та враховуючи повний рік роботи згідно записів трудової книжки №6, №10, №11 та № 12 позивачу підлягають врахуванню до страхового стажу 4 роки (врахованого в одинарному розмірі), що як наслідок стаж роботи позивача за Списком №1 становить 13 років 8 місяців 21 день.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду обґрунтованої правової позиції щодо обчислення необхідного пільгового стажу позивача згідно положень саме ст. 13 Закону 1788-XII та абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV, яка передбачає саме обрахування страхового стажу роботи на посаді за Списком №1.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, ОСОБА_1 має вік 51 рік та страховий стаж роботи - 24 роки 27 днів, з них 13 років 8 місяців 21 день саме за Списком № 1, що надає останньому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Разом з тим, суд критично сприймає доводи відповідача, наведені у рішенні про відмову у призначенні пенсії та відзиві на позов, оскільки вони спростовані вищенаведеними нормами та висновками суду.

Вказані відповідачем доводи щодо не зарахування пільгового стажу періоди роботи відповідно до записів трудової книжки 24.06.1991-01.09.1991 та 03.08.1992-28.09.1992 та 30.08.1993-19.07.2000 та 24.10.2012-01.04.2015, оскільки відсутні уточнюючі довідки, в яких вказані періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада: характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включаються ці періоди роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано довідку, що не відповідає вимогам п.20 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердженого Постановою КМУ України вiд 12.08.1993 № 637, суд вважає необґрунтованими та такими, що порушують право позивача на врахування вказаного періодів роботи до страхового стажу та відповідно призначення спірної пенсії, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року за № 383 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією (трудова книжка та (або) уточнюючі довідки). При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 10.10.2019 у справі №234/4585/17, від 19.06.2020 у справі № 359/2076/17.

Також, в разі розміщення підприємств, на яких працювала особа, на тимчасово окупованій території, документами, які підтверджують період роботи на посаді за Списком №1 даними, які наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно дослідженої судом копії трудової книжки позивача судом встановлено, що ОСОБА_1 пропрацював 24.06.1991 року по 01.09.1991 року на посаді підземного гірника з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», проходив виробничу практику; з 03.08.1992 року по 28.09.1992 р. на посаді учня гірника очисного забою з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля». Дані посада передбачена пунктом а підрозділу 1 розділу 1 Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (1010100а)

З 30.08.1993 року по 19.07.2000 на посадах гірського майстра з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниці з повним робочим днем під землею, заступника начальника дільниці з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля». Дані посади передбачено підрозділом 1 Розділом 1, Списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (10101000, 1010100а).

З 24.10.2012 року по 01.04.2015 року позивач пропрацював на посадах гірника підземного ІІ-розряду з повним робочим днем під землею, майстра гірничого підземного з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниць з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі Шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля». Дана посада передбачена підрозділом 1.1 а, 1.1 в, Розділу 1 Списку №1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Суд зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які ведуть облік трудового стажу своїх працівників і відповідно зберігають всю інформацію щодо проходження їх трудової служби на підприємстві, установі чи організації, здійснюють відповідні записи до трудової книжки, в разі необхідності видають необхідні довідки, відповідно до положень Порядку № 637.

Відповідно, не можна вважати зазначені записи в трудовій книжці позивача недостатніми для встановлення обставин призначення на посаду, періоду роботи на призначеній посаді, саму посаду, професію, характер роботи та інші відомості, які надають можливість встановити чи спростувати належність особи до певного Списку.

Також суд зазначає, що витребування Пенсійним фондом від заявника пенсіонера додаткових документів, згідно з положенням Порядку № 637, а саме: уточнюючих довідок, в яких має бути зазначено періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування спискiв або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані зазначені довідки, можливо лише у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу (п. 20 Порядку № 637).

В даному випадку, в трудовій книжці та наданих документах до Пенсійного фонду, зокрема відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України Форми ОК-5, підтверджено періоди роботи, що надають право на призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії, в інших випадках, Пенсійний фонд відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1, уповноважений здійснювати відповідні запити до підприємств, установ та організацій задля зібрання додаткових документів та необхідної уточнюючої інформації щодо обрахування необхідного стажу для виходу заявника на пенсію.

Також, суд вказує на те, що місце роботи позивача, перебування його підприємства вказано «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля» - Луганська обл., Слов`яносербський р-н, селище міського типу Лозівський, вулиця Леніна та Відокремлений підрозділ Шахта «Карбоніт» Державне підприємство «Первомайськвугілля» - Луганська обл., Попаснянський р-н, м. Гірське (Пн), вул. Івана Данькова, буд. 21, які знаходяться на тимчасово окупованій території, що відповідно унеможливлює для особи затребування від вказаних підприємств додаткових документів для призначення йому пенсії.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі-Закон №1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації є 19 лютого 2014 року.

Згідно абз. 4 ст. 2 Закону №1207-VII окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Суд зазначає, що Попаснянський р-н, місто Золоте де знаходиться відокремлений підрозділ Шахта «Карбоніт» Державне підприємство «Первомайськвугілля» та Луганська обл., Слов`яносербський р-н, селище міського типу Лозівський де знаходиться «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля» відносяться до тимчасово окупованих територій згідно Межі та Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затверджених Указом Президента України

від 7 лютого 2019 року № 32/2019.

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1207-VII передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина, правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За обставинами справи, позивач згідно довідки Внутрішньо переміщеної особи від 11.07.2016 №3255-1125 складеної 23.05.2019 Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, проживав та був зареєстрований відповідно в АДРЕСА_1 , та наразі, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону № 1207-VII визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За змістом ч.1 ст.17 Закону № 1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Статтею 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно, суд вважає обґрунтованими посилання позивача щодо відсутності у нього об`єктивних підстав для надання додаткових документів щодо підтвердження стажу роботи на посадах за Списком №1. Та, відповідач в свою чергу, не позбавлений обов`язку здійснювати належну перевірку відомостей в наданих заявником до Пенсійного фонду документах відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV та надавати в кінцевому результаті їм належної правової оцінки, але надання останньої має бути обґрунтованим та закріплено нормами діючого законодавства.

Таким чином, дії відповідача щодо не врахування вказаних спірних періодів роботи ОСОБА_1 до пільгового стажу є неправомірними, доводи зазначені у відзиві суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними та достатніми доказами.

Також, суд зазначає про необґрунтованість посилання відповідача на відсутність у трудовій книжці запису про народження власника, оскільки позивач не має нести відповідальності за дії чи бездіяльність органу та його посадової особи щодо порядку ведення трудової книжки, внесення до неї записів та виправлення, а також, суд ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі №754/14898/15-а.

Щодо неврахування відповідачем до страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 в Донбаському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1988 року по 30.06.1993 року (запис №5 Диплом НОМЕР_3) у зв`язку із тим, що його прізвище в Дипломі не відповідає паспортним даним, суд вважає такі дії Пенсійного органу обґрунтованими, оскільки з дослідженої судом копії вказаного Диплома дійсно вбачається зазначення прізвища « ОСОБА_1 » замість належного прізвища позивача за паспортними даними « ОСОБА_1 ».

Суд враховує те, що позивач не має нести відповідальності та переживати наслідки неналежного вчинення відповідальною особою установи за записи в документі, що підтверджують отримання освітнього рівня, але такі неправильні записи, що мають розбіжність з іншими офіційними документами особи обмежують у правах та законних інтересах на отримання певних соціальних гарантій.

Також, суд зауважує для позивача, що він не має повноважень перебирати на себе функції іншого органу щодо встановлення належності вказаного документу позивачу.

Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» а після 01.01.2004 - Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закон №1788 до стажу роботи зараховується також, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Суд зазначає, що до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Після 01.01.2004 до страхового стажу зараховується час навчання лише за умови добровільної сплати єдиного соціального внеску.

Відповідно до п. 8 Порядку №637 (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно, щодо встановлених обставин розбіжностей запису прізвища позивача в дипломі та його паспорті, суд роз`яснює ОСОБА_1 право на відновлення належності Диплому його особі шляхом звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення у спосіб та у порядку, що передбачений Цивільно процесуальним кодексом України. Додаток до диплому хоча і містить інформацію про період навчання позивача в Донбаському гірничо-металургійному інституті з 01.09.1988 року по 28.06.1993 року, із переліком предметів, годин їх викладення та відпрацювання, результати такого відпрацювання, відомості щодо захисту дипломної роботи, але даний документ є додатком до основного документу, який є доказом саме отримання ОСОБА_1 кваліфікацію спеціаліста гірничного інженера, але суд звертає увагу відповідача, що після підтвердження позивачем факту належності йому Диплому НОМЕР_3, Пенсійним органом має бути взято до уваги вказаний Додаток для врахування до страхового стажу спірного періоду навчання.

Частина 1 статті 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Судом встановлено, що відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування покладений на нього ч. 2 ст. 77 КАС України. Натомість, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині порушеного права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а наведені ним доводи не спростовані відповідачем.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в трудовій книжці та наданих документах до Пенсійного фонду підтверджено періоди роботи, що надають право на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію та за ст. 83 Закону №1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, з відповідним дотриманням Пенсійним фондом норм діючого законодавства та положень постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також Порядку №637.

Таким чином, суд вважає спростованою позицію відповідача по справі, Пенсійним фондом не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності дій щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, що викладено у рішенні № 71 від 24.06.2022, у зв`язку з чим такі дії визнаються судом протиправними та задля належного способу захисту порушеного права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах, суд вважає необхідним вказане рішення Пенсійного фонду визнати протиправним та скасувати в частині не зарахування до пільгового стажу спірні періоди роботи та відмови у призначенні спірної пенсії, зобов`язати відповідача призначити позивачу з дати звернення за відповідною заявою (17.06.2022) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зарахуванням до пільгового стажу невраховані Пенсійним фондом період роботи.

Суд зазначає про передчасність заявлених позовних вимог позивача про зобов`язання Пенсійного фонду нарахувати та виплати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки предметом розгляду за вказаною справою є право на призначення вказаної пільгової пенсії, наявності достатнього пільгового стажу для її призначення, відповідно відсутні обставини оспорювання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на стадії її обчислення, нарахування та виплати, у зв`язку з чим в задоволенні даної частини позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

У підсумку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням частини задоволених позовних вимог (фактично дві з трьох) судовий збір у сумі 1322,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24.06.2022 №71 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити з 17.06.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зарахуванням до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 24.06.1991 - 01.09.1991 на посаді підземного гірника з повним робочим днем під землею для проходження виробничої практики в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», з 03.08.1992 - 28.09.1992 на посаді учня гірника очисного забою з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», з 30.08.1993 -19.07.2000 на посадах гірського майстра з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниці з повним робочим днем під землею, заступника начальника дільниці з повним робочим днем під землею в «Шахта «Слов`яносербська» В/О «Луганськвугілля», з 24.10.2012 - 01.04.2015 на посадах гірника підземного ІІ-розряду з повним робочим днем під землею, майстра гірничого підземного з повним робочим днем під землею, помічника начальника дільниць з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі Шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (59052, площа Центральна, 3, м. Чернівці, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1322,60 грн. (одну тисячу триста двадцять дві гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.