Справа № 200/13169/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Справа№200/13169/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Донецької обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Університетська, буд. 6, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021 ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Донецької обласної прокуратури про (з урахуванням уточнень):

- стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020, за період з 28.07.2020 до часу винесення судом рішення, з розрахунку середньоденної заробітної плати 732,64 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2161,29 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022 ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 у справі № 200/13169/21 скасовано.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк на усунення недоліків.

03.02.2022 позивач, з метою виконання ухвали суду від 02.02.2022, усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

21.02.2022 позивач надав до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

14.06.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

05.07.2022 позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 витребувано у відповідача встановлені судом докази по справі.

20.09.2022 відповідач надав до суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2022 витребувано встановлені судом докази по справі.

14.11.2022 позивач надав до суду пояснення по справі.

15.11.2022 відповідач надав до суду пояснення по справі.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони скористались правом надання передбачених заяв по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

02.03.2022 опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 у справі №200/4883/20-а про поновлення позивача на роботі мало бути виконано відповідачем негайно, а саме 28.07.2020, проте, не було виконано відповідачем без поважних причин по 30.09.2021 включно.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем допущено затримку виконання рішення суду, відповідно до вимог статті 236 Кодексу законів про працю України, то з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки поновлення на роботі працівника.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем надано відзив в якому зазначено, що для поновлення на роботі у роботодавця має бути наявний оригінал трудової книжки. Оскільки підчас звільнення позивачу видано трудову книжку, після поновлення на роботі він має її повернути. Не зважаючи на те, що позивач знав про поновлення на роботі, до обласної прокуратури з оригіналом трудової книжки він не звертався, відповідно заяву про поновлення на роботі він не надавав.

Відповідач вважає доводи позивача щодо неправомірної затримки виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі безпідставними, на його думку, така затримка допущена з боку позивача.

Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач надав до суду відповідь на відзив в якій заперечує проти доводів відповідача, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши заяви по суті суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 , в період з 10.10.2013 по 25.03.2014 відповідно до наказів Генеральної прокуратури України від 10.10.2013 №486к та від 25.03.2014 №315к обіймав посаду заступника прокурора Тернопільської області.

26.03.2014 позивача призначено прокурором Красноармійської міжрайонної прокуратури на час відпустки ОСОБА_2 (наказ від 26.03.2014 №450-к).

Наказом Прокуратури Донецької області від 26.09.2014 №1599-к позивача переведено з посади прокурора Красноармійської міжрайонної прокуратури на посаду заступника прокурора міста Димитрова.

Наказом в.о. прокурора Донецької області від 25.03.2015 №410-к позивача звільнено з посади прокурора міста Димитрова у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України (з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 в справі №805/1265/15-а позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів задоволено: скасовано наказ в.о. прокурора Донецької області від 25.03.2015 №410-к; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2015; стягнуто з Прокуратури Донецької області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1088363,92 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Також допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора м. Димитрова Донецької області та в межах суми стягнення за один місяць.

На виконання вказаного судового рішення наказом прокурора Донецької області від 24.03.2020 №255-к скасовано наказ в.о. прокурора Донецької області №410-к від 25.03.2015 №410-к та поновлено позивача на посаді заступника прокурора міста Димитрова Донецької області з 26.03.2015.

Наказом прокурора Донецької області від 25.03.2020 №259-к керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» позивача звільнено з посади заступника прокурора міста Димитрова Донецької області та органів прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

03.11.2020 постановою Верховного Суду рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі №805/1265/15-а скасовано в частині стягнення з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1088363,92 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, та направлено справу у цій частині на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі №805/1265/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Донецької обласної прокуратури (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6; ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 554499 (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) грн. з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021 апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2021 по справі №805/1265/15-а задоволено.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року по справі №805/1265/15-а скасовано.

Закрито провадження у справі №805/1265/15-а за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 у справі №200/4883/20-а позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Прокуратури Донецької області (87500, м. Маріуполь, Донецька обл., вул. Університетська, 56, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Донецької області від 25 березня 2020 року № 259-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26 березня 2020 року.

Стягнуто з Прокуратури Донецької області (87500, м. Маріуполь, Донецька обл., вул. Університетська, 56, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 60 809,12 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №200/4883/20-а апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.07.2020 у справі №200/4883/20-а залишено без змін.

Згідно з довідкою-розрахунком від 23.04.2020 №18-85-600, яка складена Прокуратурою Донецької області, середньоденна заробітна плата позивача складає 732,64 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

За правилами встановленими статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020 відповідач отримав засобами поштового зв`язку 30.07.2022, що підтверджується відтиском на поштовому повідомленні.

Положеннями статті 235 КЗпП України законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06.12.2018 у справі №465/4679/16 (провадження №61-29024св18), від 26.02.2020 у справі №702/725/17 (провадження №61-12857св18) від 17.06.2020 у справі №521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Як вбачається з матеріалів справи, після прийняття судом ухвали від 08.11.2022 у даній справі, відповідач направив на ім`я позивача лист від 11.11.2022 №07-1146вих-22 в якому, зокрема, просив позивача прибути до відділу кадрової роботи та державної служби Донецької обласної прокуратури з оригіналом трудової книжки для виконання дій пов`язаних із поновленням позивача на роботі.

Разом із цим, Верховний Суд зазначає, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або преведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Враховуючи вищезазначене, КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач не звертався з виконавчими листами, виданими на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020, до органів Державної виконавчої служби України.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 КАС України).

Приписи статті 236 КЗпП України передбачають, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №480/69/19.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявність вини відповідача в затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог. Наявність вини випливає з норм Конституції України, згідно з якими судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Враховуючи те, що рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020 не виконано, та не поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України за період з 28.07.2020 по 21.11.2022 включно.

У свою чергу, середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку №100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, зокрема, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як встановлено судом, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку від 23.04.2020 №18-85-600, виданої Прокуратурою Донецької області, середньоденна заробітна плата позивача складає 732,64 грн.

Зазначена сума середньоденної заробітної плати позивача не є спірною між сторонами у справі.

Таким чином, період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає 588 робочих днів (з 28.07.2020 по 21.11.2022 включно). Отже, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду складає 430792,32 грн. (732,64 грн.*588 днів), який обраховано без урахування обов`язкових до сплати податків та обов`язкових платежів.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020, за період з 28.07.2020 по 21.11.2022 у розмірі 430792 (чотириста тридцять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 32 коп.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, Донецька обласна прокуратура як податковий агент відповідно до норм Податкового кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язана виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 28.07.2020 по 21.11.2022 у розмірі 430792 (чотириста тридцять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 32 коп., утримавши з неї при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд керується наступним.

Відповідно до квитанції-ID №8482-0603-1926-0624 від 03.02.2022 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2161,29 грн. Разом із тим, загальна сума судового збору за даний позов майнового характеру складає 4307,92 грн. (430792,32 грн. - 1%).

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної прокуратури суму судового збору у розмірі 2161,29 грн. на користь позивача, та у розмірі 2146,63 грн. на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 32, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Донецької обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Університетська, буд. 6, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задовольнити повністю.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4883/20-а від 27.07.2020 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника прокурора міста Димитрова з 26.03.2020, за період з 28.07.2020 по 21.11.2022 у розмірі 430792 (чотириста тридцять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 32 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2161 (дві тисячі сто шістдесят одна) грн. 29 коп.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2146 (дві тисячі сто сорок шість) грн. 63 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 21.11.2022.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Арестова