Справа № 260/6415/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 260/6415/21 пров. № А/857/9602/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Довгополова О. М.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пекара В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Гаврилком С. Є.; складене у повному обсязі 24 травня 2022 року) в справі № 260/6415 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахування закриття провадження в частині позовних вимог, просив стягнути з Ужгородської міської ради на його користь 319 081 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з визнанням розпорядження про звільнення незаконним та поновленням на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року в справі № 260/192/21 його було поновлено на роботі у зв`язку із встановленим незаконним звільнення його із займаної ним посади. Проте, не було вирішено питання щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що стало підставою для звернення його до суду з цим позовом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Ужгородської міської ради Закарпатської області користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 29 вересня 2020 року по 09 червня 2021 року в розмірі 310 689,18 (триста десять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 18 копійок) грн, з утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення із Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38 389,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Ужгородська міська рада, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що питання стягнення коштів за вимушений прогул через незаконне звільнення підлягає розгляду тим же судом, який і розглядає спірні правовідносини про поновлення працівника на роботі, що є прямим приписом Кодексу законів про працю України. У справі № 260/192/21 суд вказані положення не застосував. Середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу про поновлення на роботі обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом та не зазначив підстав для поновлення цього строку, що має наслідком залишення позову без розгляду.

Також звертає увагу на те, що відповідно до рішень Ужгородської міської ради за №№ 532 та 533 від 29 листопада 2021 року на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі № 260/192/21 позивач був поновлений з 29 вересня 2020 року на посаді першого заступника міського голови та звільнений з 08 грудня 2020 року з цієї посади в зв`язку з формуванням нового складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VIII скликання. Відтак, позаяк посада позивача є виборною, а строк перебування на ній припинено у зв`язку із закінченням повноважень виконавчого комітету Ужгородської міської ради, позивач не може бути поновлений на посаді, тому і підстави оплати вимушеного прогулу відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України відсутні. Факт припинення повноважень позивача виключає можливість отримання ним компенсації середнього заробітку за вимушений прогул, так як з моменту звільнення позивача з посади право на таку компенсацію втрачається. Відтак, сума позовних вимог, яка можлива до розгляду, повинна складати 89 278,50 грн за 50 робочих днів з 29.09.2020 по 08.12.2020.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, з покликанням на постанову Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 вказав, що середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою; спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. Тому, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України. Тому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Позивач, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, розпорядженням Ужгородського міського голови від 28 вересня 2020 року № 148-р «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з посади першого заступника міського голови у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 260/192/21 позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі задоволено.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Ужгородського міського голови за № 148-р від 28 вересня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади першого заступника міського голови у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді першого заступника міського голови Ужгородської міської ради з 29 вересня 2020 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 29 вересня 2021 року в справі № 260/192/21 апеляційну скаргу Ужгородської міської ради задоволено частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року змінено, доповнивши його в частині мотивів поновлення строку звернення до суду.

У решті рішення суду залишено без змін.

Тобто, вказаними судовими рішеннями було встановлено незаконне звільнення позивача із займаної ним посади та поновлено його на роботі, проте не було вирішено питання щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що Кодекс законів про працю України передбачає компенсацію за вимушений прогул через незаконне звільнення, а тому така повинна бути присуджена на користь позивача і обрахована судом з дня незаконного звільнення по дату винесення судового рішення щодо поновлення особи на посаді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

За приписами статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За приписами речення першого частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З урахуванням цієї норми питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен був вирішувати суд, який приймав рішення про поновлення позивача на роботі.

Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року в справі № 826/14/16 висловив правову позицію, що за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим незалежно від вирішення цього спору в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі чи в різних.

Механізм обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу визначає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом третім пункту 2 абзацу 3 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

А відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про Ужгородської міської ради Закарпатської області від 10 грудня 2021 року № 06-12/525, середньомісячний заробіток позивача складає 38 389,70 грн (а. с. 18).

Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади 28 вересня 2020 року, а рішенням суду від 09 червня 2021 року в справі № 260/192/21 його було поновлено на посаді з 29 вересня 2020 року.

Відтак, строк вимушеного прогулу складає з 29 вересня 2020 р. по 09 червня 2021 р.

Враховуючи листи Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» та від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів за період вимушеного прогулу складає 174 робочих дні, а, з урахуванням заявлених позовних вимог та середньомісячного заробітку, загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 вересня 2020 р. по 09 червня 2021 р., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 310 689,18 грн:

(38 389,70 грн + 38 389,70 грн) : (21 день + 22 дні ) = 1785,57 грн.

1785,57 грн Ч 174 дні = 310 689,18 грн.

З урахуванням приписів пункту 2 статті 371 КАС України рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 38 389,70 грн допущено судом до негайного виконання.

Як видно із рішень Ужгородської міської ради за №№ 532 та 533 від 29 листопада 2021 року на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі № 260/192/21 позивач був поновлений з 29 вересня 2020 року на посаді першого заступника міського голови та звільнений з 08 грудня 2020 року з цієї посади в зв`язку з формуванням нового складу виконавчого комітету Ужгородської міської ради VIII скликання (а. с. 18 зворот та а. с. 19).

Тобто, час вимушеного прогулу позивача закінчився звільненням його з посади 08 грудня 2020 року.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тому, що факт припинення повноважень позивача виключає можливість отримання ним компенсації середнього заробітку за вимушений прогул, так як з моменту звільнення позивача з посади право на таку компенсацію втрачається.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 440/3602/18.

За таких обставин час вимушеного прогулу позивача буде складати 50 робочих днів (з 29 вересня 2020 р. по 08 грудня 2020 р.), а відповідно розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням вищезазначеного, буде складати 89 278 грн 50 коп. (1785,57 грн Ч 50 днів).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині періоду, за який позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, замінивши в абзаці другому резолютивної частини рішення слова і числа «09 червня 2021 року» та «310 689,18 грн (триста десять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 18 копійок)» на слова і числа «08 грудня 2020 року» та «89 278 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім) грн 50 коп.» відповідно.

У решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

З приводу покликань апелянта на пропущення позивачем строків звернення до суду колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі надалі звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, проте встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року в адміністративній справі № 260/6415 змінити, замінивши в абзаці другому резолютивної частини рішення слова і числа «09 червня 2021 року» та «310 689,18 грн (триста десять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 18 копійок)» на слова і числа «08 грудня 2020 року» та «89 278 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім) грн 50 коп.» відповідно.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 21 листопада 2022 року.