Справа № 280/3770/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
14 листопада 2022 року Справа № 280/3770/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 271 757, 09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач відрахований з навчання наказом ректора Інституту від 09.12.2021 №1926 за академічну неуспішність та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 17.12.2021 №246. Зазначеним наказом відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті в сумі 271757,09 грн. та надано 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням. Однак відповідач не погодився із сумою та відмовився від добровільного відшкодування Міністерству оборони України в особі Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі, що зумовило позивача звернутися до суду із даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 19.07.2022 позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, а відтак, виплачене грошове забезпечення за реальний пройдений період військової служби не підлягає поверненню. Зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 Цивільного кодексу України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідач вважає, що винагорода за службу військовослужбовця підпадає під охорону за режимом ст.43 Конституції України і не підлягає поверненню за жодних умов, адже грошове забезпечення є правовим аналогом заробітної плати. Також вважає, що виплата грошового забезпечення курсанту не є складовою освітніх послуг, які надає заклад освіти, оскільки його виплата залежить від показників успішності курсанта та посадового окладу військовослужбовця. Таке заохочення встановлюється як матеріальна допомога курсантам бюджетної форми навчання і не належить до переліку освітніх послуг навчального закладу. Тому, позивач помилково вважає, що отримане відповідачем під час навчання грошове забезпечення слід вважати таким, що входить до складу витрат, які відповідач має компенсувати замовникові його навчання у разі небажання продовжувати навчання. Відповідач наголошує, що грошове забезпечення у розмірі 254 082,28 грн. було виплачене йому за відсутності недобросовісності або рахункової помилки з боку позивача та фактично було єдиним засобом до його існування, з огляду на відсутність в нього будь-яких інших доходів, що з огляду на приписи ст.1215 Цивільного кодексу України, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу наведеної суми, а відповідно контракт та п.3 Порядку № 964 у вказаній частині суперечать зазначеній нормі Закону. Враховуючи те, що грошове забезпечення виплачувалось відповідачу добровільно як засіб для існування, а отже платіж прирівнюється до заробітної плати, тому відсутні підстави для його стягнення. У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язаних з утриманням в вищому навчальному закладі, на користь Інституту. Відповідно до п.2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі. Таким чином, відповідач вважає, що, в розумінні положень ч.4 ст.5 КАС України та п.2 Порядку № 964, Інститут не є належним позивачем у цій справі. Жодних претензій чи вимог від Міноборони України на адресу відповідача не надходило. Крім того, позивач не наводить жодних правових підстав, відповідно до яких він є належним позивачем, який відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України має право звернутися до адміністративного суду у випадку, визначеному Конституцією та законами України. До матеріалів справи також не надано доказів наявності прав начальника Інституту діяти в інтересах Міноборони України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі, з огляду на наступне.

Згідно з витягом із Наказу ректора Національного університету «Одеська морська академія» № 1162 від 17.07.2019, відповідач ОСОБА_1 зарахован на навчання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на 1-й курс за денною формою навчання на 2019-2020 навчальний рік за ступенем вищої освіти бакалавра за державним замовленням для Збройних сил України. Спеціальність підготовки: 254 Забезпечення військ (сил). Спеціалізація: морально психологічне забезпечення у підрозділах, на кораблях (за видами збройних сил).

Між Міністерством оборони України в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Відповідно до абзацу 5 п.1 Контракту, курсант матрос ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з Наказом ректора Інституту №1926 від 09.12.2021, матроса ОСОБА_1 , курсанта 2 курсу денної форми навчання на 2020-2021 навчальний рік Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» за державним замовленням Збройних Сил України, відраховано за академічну неуспішність.

Наказом т.в.о. начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» М.В. Кіріакіді № 33-РС від 15.12.2021, вiдповiдно до пунктів 36, 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з відповідачем достроково розірвано контракт про навчання через систематичне невиконання умов контракту та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Наказом № 246 від 17.12.2021 матроса ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення. Оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 271757 гривень 09 копійок (грошове забезпечення 254082 гривень 28 копійки, продовольче забезпечення 407 гривень 10 копійок, речове забезпечення 17165 гривень 73 копійки, забезпечення тимчасового розміщення (проживання) за час навчання 89 гривень 16 копійок, медичне забезпечення (санаторно-курортним лікуванням не забезпечувалась) 12 гривень 82 копійки. Надано ОСОБА_1 строк у 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат, які пов`язані з навчанням.

ОСОБА_1 був ознайомлений із розрахунком витрат на утримання в університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис у Повідомленні від 17.12.2021.

На теперішній час відшкодування витрат на користь Університету відповідачем не відбувається. Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII (надалі, також - Закон №1934-XII) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно з статті 15 Закону №1934-XII, фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу визначена статтею 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною 5 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Згідно з п.п. «ж» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

В свою чергу, механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (надалі - Порядок № 964).

Згідно з пунктом 1 Порядку №964, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).

Відповідно до п.3 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Згідно з пунктом 4 Порядку №964, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Пункт 5 Порядку № 964: витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у заклад вищої освіти, курсантами жіночої статі - за весь період навчання.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання (п.5).

Відповідно до п.п. 7-8 Порядку №964, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Таким чином, будучи обізнаною під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач зобов`язаний відшкодувати зазначену у Довідці-розрахунку суму коштів, що не сплачена у добровільному порядку.

З метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ розроблено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений спільним Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (надалі, також - Порядок розрахунку витрат).

Так, положеннями пункту 2.1. Порядку розрахунку витрат визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування.

Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Таким чином, у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні подібних правовідносин застосовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі №607/3693/17, у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі № 320/7233/19, від 16 жовтня 2020 року №1.380.2019.002683.

Разом з цим суд звертає увагу, що стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі невиконання умов контракту Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався в ряді справ.

У справі Chitos проти Греції (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав: заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ вважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі Lazaridis проти Греції (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 Євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі Yanask проти Туреччини (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Так, наказом т.в.о. начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» М.В. Кіріакіді № 33-РС від 15.12.2021, вiдповiдно до пунктів 36, 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з відповідачем достроково розірвано контракт про навчання через систематичне невиконання умов контракту та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Наказом № 246 від 17.12.2021 матроса ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення. Оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 271757 гривень 09 копійок (грошове забезпечення 254082 гривень 28 копійки, продовольче забезпечення 407 гривень 10 копійок, речове забезпечення 17165 гривень 73 копійки, забезпечення тимчасового розміщення (проживання) за час навчання 89 гривень 16 копійок, медичне забезпечення (санаторно-курортним лікуванням не забезпечувалась) 12 гривень 82 копійки. Надано ОСОБА_1 строк у 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат, які пов`язані з навчанням.

Відповідно до повідомлення від 17.12.2021 ОСОБА_1 оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті у сумі 271757,09 грн., з них: витрати на грошове забезпечення 254082,28 грн., витрати на продовольче забезпечення 407,10 грн., витрати на речове забезпечення 17165,73 грн., витрати на медичне забезпечення 12,82 грн., витрати на оплату послуг та спожитих енергоносіїв 89,16 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку щодо вартості виплаченого грошового забезпечення, що підлягає відшкодуванню за період навчання ОСОБА_1 з серпня 2019 року по грудень 2021 року складає 254082,28 гривень.

Відповідно до довідки-розрахунку № 152 використаних коштів на харчування за час навчання в Інституті становить 407,10 гривень.

Відповідно до довідки-розрахунку №105 від 16.12.2021 (щодо речового забезпечення) на матрос к/с ОСОБА_1 , курсанта 2 навчального курсу, всього 17165,73 грн.

Відповідно до довідки від 16.12.2021 за період навчання у ІВМС НУ «ОМА» з 09.10.2021 по 17.12.2021 на медичне забезпечення матроса ОСОБА_1 витрачено 12 гривень 82 копійки.

Відповідно до довідки-розрахунку №40 використаних коштів з тимчасового розміщення (проживання) за час навчання у Інституті Військово-Морських Сил Національного Університету «Одеська Морська Академія» на курсанта ОСОБА_1 період навчання 08.10.2021 - 17.12.2021, всього 89,16 грн.

При цьому суд зазначає, що аналіз вищезазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що грошове забезпечення ОСОБА_1 входить до складу витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

17.12.2021 відповідача, під особистий підпис, було повідомлено про необхідність добровільно відшкодувати витрати Інституту у розмірі 271757,09 грн.

Доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 під час навчання в Інституті на загальну суму 271757,09 грн., в межах заявлених позовних вимог, суду не надано.

Таким чином, враховуючи підставу відрахування відповідача від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через систематичне невиконання умов контракту, та будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному закладі суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 обов`язку по відшкодуванню витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання в Інституті у розмірі 271757,09 грн.

Проставлений підпис відповідача у вказаному контракті свідчить про ознайомлення останнім, станом на момент укладення контракту, про обов`язок відшкодування таких витрат у разі виникнення вищевказаних обставин.

Таким чином, наявність заборгованості та її розмір відповідач не спростував, доказів добровільного відшкодування в повному обсязі витрат, пов`язаних з утриманням його в Інституті суду не подав, чим фактично не заперечував суму, стягнення якої є предметом спору в даній справі, а тому суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню повністю.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позовну заяву щодо подання позову неналежним позивачем, а саме на те, що витрати, пов`язані з утриманням курсанта у Інституті можуть бути відшкодовані лише Міністерству оборони України, а не на користь вищого навчального закладу, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», виключно на утримання курсантів.

Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи, між Міністерством оборони України саме в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» капітаном І рангу ОСОБА_2 , надалі іменується «керівник вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти», з одного боку, та громадянин матрос ОСОБА_1 , надалі іменується «курсант», з іншого боку, був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення цього закладу.

Отже, саме між Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому у Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Аналогічні правові висновки щодо вказаних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №420/4661/19 та від 19.11.2020 у справі № 560/1341/19.

Відповідно до ч.1, 3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень, з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У даній справі свідки не залучались та експертизи не проводились, відповідно підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (65029, м.Одеса, вул.Дідріхсона, 8, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 271757,09 грн. (двісті сімдесят одна тисяча сімсот п`ятдесят сім гривень дев`ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова