Справа № 280/2128/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
14 листопада 2022 року Справа № 280/2128/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування упущеної вигоди,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

стягнути з відповідача на користь позивача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду № 280/2170/20 від 14.05.2020 231,00 грн. 3% річних, 1902,54 грн. пені та 301,19 грн. інфляційних втрат, всього - 2434,73 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду № 280/3502/20 від 16.09.2020 1442,00 грн. 3% річних, 11817,69 грн. пені та 2107,76 грн. інфляційних втрат, всього - 15367,45 грн.

стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з моменту звільнення по фактичний день виплати на виконання рішення суду, а саме за період з 06.02.2019 по 08.12.2020 індексації грошового забезпечення та за період з 06.02.2019 по 17.12.2020 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій, позивачу не було враховано інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, що призвели до наявної у відповідача заборгованості. Позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми по виплаті компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій, однак листом від 06.10.2021 № 6304 отримав відмову. Вважає такі дії протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11.02.2022 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що відповідальність за порушення грошового зобовязання передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, а тому твердження позивача щодо нарахування та виплати 3% річних, пені та інфляційних втрат є протиправним. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2019 № 30 з ОСОБА_1 вільнений з військової служби у запас.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2020 по справі № 280/2170/20, яке набрало законної сили 17.08.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 06.02.2019. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 06.02.2019 року.На виконання вищевказаного рішення суду від 21.07.2020 по справі № 280/3577/20 позивачем згідно із платіжним дорученням № 1523 від 15.04.2021 були отримані кошти у розмірі 5784,28 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду від 14.05.2020 по справі № 280/2170/20 позивачем згідно із платіжним дорученням № 3788 від 07.12.2020 були отримані кошти у розмірі 4182,26 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2020 по справі №280/3502/20, яке набрало законної сили 18.12.2020, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 25.11.2015 по 06.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.02.2019. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 25.11.2015 по 06.02.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.02.2019.

На виконання вищевказаного рішення суду від 16.09.2020 по справі № 280/3502/20 позивачем згідно із платіжним дорученням № 3887 від 16.12.2020 були отримані кошти у розмірі 25809,48 грн.

ОСОБА_1 27.09.2021 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми по виплаті компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.02.2019 по 17.12.2020 та індексації грошового забезпечення за період з 06.02.2019 по 08.12.2020.

Листом №6304 від 06.10.2021відповідач повідомив, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, а тому твердження позивача щодо нарахування та виплати 3% річних, пені та інфляційних втрат є протиправним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

На переконання суду, передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, зокрема під час проходження та звільнення із публічної служби, які регулюються спеціальним законодавством.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, в тому числі: інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.

Що стосується строку звернення до суду, то в цій частині суд зазначає про необгрунтованість посилання відповідача про пропуск строку звернення до суду, оскільки 26.04.2017 Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання, згідно якої внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про відшкодування упущеної вигоди - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова