Справа № 380/18276/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/18276/21 пров. № А/857/11097/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року, ухвалене суддею Кравців О.Р. у м. Львові о 11 год. 40 хв. у справі № 380/18276/21 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 21454/13-01-07-06 та № 21457/13-01-07-06 від 30.09.2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 21454/13-01-07-06 та № 21457/13-01-07-06 від 30.09.2021 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд Інвест» судовий збір в сумі 22700 грн.

Приймаючи рішення по суті спору, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем і його контрагентами є такими, що фактично відбулись та підтверджені первинним документами.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що контрагенти позивача не могли здійснювати операції з постачання позивачу будівельних матеріалів, оскільки не були їх виробниками, не придбавали їх у інших осіб та не мали матеріальних ресурсів для їх зберігання та постачання.

На основі цих обставин, відповідач зробив висновок, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не відбулись.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що з 13.05.2021 року по 26.05.2021 року відповідач провів документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, за період з 01.07.2017 року по 31.03.2021 року.

За результатами перевірки відповідач 09.06.2021 року склав акт № 12550/13-01-07-06/39514973.

У акті перевірки відповідач зафіксував порушення позивачем:

- положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, п.п 134.1.1 п. 134.1 ст 134 ПК України, в результаті чого позивач занизив податок на прибуток в сумі 1654226 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого позивач занизив податок на додану вартість в сумі 3143524 грн.

На підставі акта перевірки відповідач 02.07.2021 року прийняв податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- № 15754/13-01-07-06/39514973, на підставі якого збільшив податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3143524,00 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 785881,00 грн.

- № 15755/13-01-08-06/39514973, на підставі якого збільшив податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2654226,00 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 134209,50 грн.

Позивач оскаржив ці рішення в адміністративному порядку, за наслідками якого, відповідач скасував вказані податкові повідомлення-рішення та 30.09.2021 року прийняв нові:

- № 21454/13-01-07-06, на підставі якого збільшив податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1356505,00 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 339126,25 грн.

- № 21457/13-01-08-06, на підставі якого збільшив податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1220854,00 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 134209,50 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України передбачає, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III „Податок на прибуток підприємств" Податкового кодексу.

Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) визначається у Звіті про фінансові результати (форма № 2). Фінансовим результатом господарської діяльності підприємства є прибуток або збиток.

Визначення фінансового результату полягає у визначенні чистого прибутку (збитку) звітного періоду. З цією метою в бухгалтерському обліку передбачається послідовне зіставлення доходів та витрат. Кінцевий фінансовий результат - чистий прибуток (збиток) визначається як різниця між різними видами доходів та витрат підприємства за звітний період.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

За приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтується, зокрема на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарської операції та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі (абзац другий); превалювання сутності над формою - операції обліковується відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (абзац сьомий).

Згідно з п.3 розділу III Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 1, фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою).

Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29 листопада 1999 року передбачає, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.7 цього Положення, доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Згідно з ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З системного аналізу вищенаведених правових норм видно, що правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат та доходу для цілей оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз реальності господарської діяльності, на думку апеляційного суду, має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформлені, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Апеляційний суд встановив те, що позивач у спірний період мав господарські правовідносини із ТзОВ «Галичина Лісбуд», ТзОВ «Аверс Форвард», ТзОВ «Прімавера Траст», ТзОВ «Делікт Промгруп» у 2019 році, з TзOB «Е.Р.А.», ТзОВ «Бульдозербудгруп», ТзОВ «Астбуд» та з ТзОВ «БК Будівельний Майданчик» у 2021 році.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Галичина Лісбуд», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Галичина Лісбуд» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди обладнання № 22/4 від 22.07.2019 року. Предметом договору оренди є елементи опалубки. Вартість договору становить 675772,64 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- акти приймання-передачі обладнання;

- акти надання послуг;

- рахунку-фактури;

- виписки з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкову накладну.

Позивач також надав докази, що орендовані у контрагента елементи опалубки використано у господарській діяльності позивача, згідно з договором № 1026/30 від 19.08.2019 року, який укладений між позивачем та ТзОВ «Укрбуд Інвест» (генпідрядник); актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року, у якому значиться використання елементів опалубки.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Аверс Форвард», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Аверс Форвард» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди обладнання № 21/10-3 від 21.10.2019 року. Предметом договору оренди є елементи опалубки. Вартість договору становить 1617842,96 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- акти приймання-передачі обладнання;

- акти надання послуг;

- договір про відступлення права вимоги TзOB «Версаре»

- картку рахунку 631;

- податкову накладну.

Позивач також надав докази, що орендовані у контрагента елементи опалубки використано у господарській діяльності позивача, згідно з договором № 1259/9 від 19.08.2019 року, який укладений між позивачем та ТзОВ «Укрбуд Інвест» (генпідрядник); актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року, у якому значиться використання елементів опалубки.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Прімавера Траст», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Прімавера Траст» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди обладнання № 020919/4 від 02.09.2019 року. Предметом договору оренди є елементи опалубки. Вартість договору становить 682823,20 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- акти приймання-передачі обладнання;

- акти надання послуг;

- рахунок-фактуру;

- виписки з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкову накладну.

Позивач також надав докази, що орендовані у контрагента елементи опалубки використано у господарській діяльності позивача, згідно з договором № 1259/9 від 19.08.2019 року, який укладений між позивачем та ТзОВ «Укрбуд Інвест» (генпідрядник); актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року, у якому значиться використання елементів опалубки.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Делікт Промгруп», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Делікт Промгруп» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди обладнання № 2609-4 від 26.09.2019 року. Предметом договору оренди є елементи опалубки. Вартість договору становить 602479,20 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- акти приймання-передачі обладнання;

- акти надання послуг;

- рахунок-фактуру;

- виписки з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкову накладну.

Позивач також надав докази, що орендовані у контрагента елементи опалубки використано у господарській діяльності позивача, згідно з договором № 1259/9 від 19.08.2019 року, який укладений між позивачем та ТзОВ «Укрбуд Інвест» (генпідрядник); актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року, у якому значиться використання елементів опалубки.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Е.Р.А.», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Е.Р.А.» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди обладнання № 44 від 30.01.2020 року. Предметом договору оренди є елементи опалубки. Вартість договору становить 593005,80 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- акти приймання-передачі обладнання;

- акти надання послуг;

- рахунок-фактуру;

- виписки з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкові накладні.

Також між позивачем (покупець) та TзOB «Е.Р.А.» (постачальник) укладено договір № 42 від 30.01.2020 року поставки будівельних матеріалів (фанера), який покупець зобов`язується прийняти та оплатити.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- рахунки на оплату;

- видаткові накладні;

- виписки з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкові накладні.

Позивач також надав докази, що орендовані у контрагента елементи опалубки та фанера використав у господарській діяльності, згідно з договором № 1259/9 від 19.08.2019 року, який укладений між позивачем та ТзОВ «Укрбуд Інвест» (генпідрядник); актом приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2020 року, у якому значиться використання елементів опалубки та фанери.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Бульдозербудгруп», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Бульдозербудгруп» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди обладнання № 0301/5 від 03.01.2020 року. Предметом договору оренди є елементи опалубки. Вартість договору становить 660068,00 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- акт приймання-передачі обладнання;

- акт надання послуг;

- рахунок-фактуру;

- виписку з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкову накладну.

Також між позивачем (покупець) та TзOB Бульдозербудгруп» (постачальник) укладено договір № 42 від 30.01.2020 року поставки електротехнічної продукції, яку покупець зобов`язується прийняти та оплатити.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- рахунок на оплату;

- видаткові накладні;

- податкові накладні;

- виписку по рахунку 631

Позивач також надав докази, що придбана у TзOB «Бульдозербудгруп» електротехнічна продукція реалізована ТзОВ «ІБК Енергокапітал», згідно із договором поставки № 36ЕК19-О від 03.07.2019 року.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «Астбуд», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Астбуд» (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір поставки № 0707-45 від 07.07.2020 року. Предметом договору поставки є арматура. Вартість договору становить 617940,12 грн.

На підтвердження цієї господарської операції позивач надав:

- видаткову накладну;

- рахунок на оплату;

- виписку з банківського рахунку;

- картку рахунку 631;

- податкову накладну.

Позивач також надав докази, що придбана у TзOB «Астбуд» арматура використана у господарській діяльності позивача в межах реалізації договору № 1259/9 від 19.08.2019 року, що підтверджується актом приймання будівельних робіт за липень 2020 року, у якому значиться використання арматури для виконання загальнобудівельних робіт на будівництві багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення, пожежного депо та підземного паркінгу по вул. Петра Радченка, 27 у Солом`янському районі м. Києва.

Досліджуючи господарські операції позивача із ТзОВ «БК Будівельний Майданчик», апеляційний суд встановив наступне.

Між ТзОВ «БК Будівельний Майданчик» та позивачем укладено договір підряду № 04/01-01-2021 від 04.01.2021 року. Предметом договору підряду є виконання робіт по влаштуванню отворів у залізобетонній монолітній плиті включаючи весь комплекс пов`язаних з ними операцій. Вартість договору становить 869148,80 грн.

Також між цими же ж сторонами укладено договір виконання робіт № 11/01-01-2021

від 11.01.2021 року, щодо монтажу водопровідних мереж включаючи весь комплекс пов`язаних з ними операцій та договір виконання робіт № 12/01-01-2021 від 12.01.2021 року щодо влаштування внутрішніх електричних мереж.

На підтвердження цих господарських операцій позивач надав:

- акти надання послуг;

- картку рахунку 631 про рух коштів між контрагентом і позивачем;

- податкові накладні.

Заперечуючи реальність вказаних господарських операцій відповідача посилається на те, що:

- є негативна податкова інформація щодо контрагентів позивача;

- неможливо встановити законне джерела походження товару, який передавався в оренду/продавався по ланцюгу постачання;

- контрагенти надавали послуги з підміни позицій товарних груп (робіт, послуг), що в подальшому реалізуються на адресу інших суб`єктів господарювання шляхом придбання одного виду товару (відсутністю його реалізації) та реалізацію інших видів товарів (робіт)

- у контрагентів відсутні основні засоби, трудові ресурси для здійснення задекларованих операцій;

- відсутні документи на транспортування товару.

Щодо відсутності документів про транспортування товару, то апеляційний суд звертає увагу, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які визначають правила заповнення ТТН, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, на переконання суду, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту.

Так, суд вважає, що відповідач не встановив порушень податкового законодавства саме позивачем, натомість господарська діяльність контрагентів-постачальників та їх контрагентів-постачальників досліджена на підставі податкової інформації.

Водночас, апеляційний суд вважає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по "ланцюгах" постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

На думку апеляційного суду, позивач не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента чи контрагентів його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Доказів про існування таких фактів відповідач не надав.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що первинні документи, надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій із зазначеними вище контрагентами, враховуючи співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом діяльності позивача та у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо підтвердження права позивача на формування показників податкового обліку за господарськими операціями із вказаними вище контрагентами, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах справи, встановлених відповідно до вимог процесуального закону.

Тому, апеляційний суд вважає, що оскаржені податкові повідомлення рішення є протиправними і їх необхідно скасувати.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 380/18276/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 21.11.2022 року