Справа № 440/4856/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4856/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому, після уточнення вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача по притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани ОСОБА_1 , завідувача сектора організації правової роботи юридичного управління ГУПФ;

- скасувати наказ ГУПФ від 23.05.2022 №6-С "Про оголошення догани ОСОБА_1 ";

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн моральної шкоди, заподіяної незаконними діями ГУПФ, та 1 984,80 грн судового збору.

Крім цього позивач просить суд направити рішення суду до Національного агентства України з питань державної служби та до Пенсійного фонду України для відповідного реагування та недопущення з боку ГУПФ порушень законодавства в подальшому, притягнення винних до відповідальності, а також встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУПФ подати до суду протягом 10 днів звіт про виконання судового рішення.

Мотивуючи свої вимоги, позивач стверджує, що передумовою притягнення його до дисциплінарної відповідальності було його особисте звернення до начальника ГУПФ зі скаргою на першого заступника ГУПФ ОСОБА_2 з приводу постійного тиску на позивача, що спричинило постійний конфлікт між ОСОБА_2 та позивачем. Протиправність спірного наказу, на думку позивача, зумовлена порушенням дисциплінарною комісією вимог п. 34 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, оскільки у своєму висновку комісія не зазначила факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів, обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, ступінь вини державного службовця та характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості і наслідки.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з обставинами постійного тиску на нього з боку керівництва ГУПФ, які призвели до різкого погіршення стану здоров`я, гіпертонічного кризу, госпіталізації з цим діагнозом та переходу захворювання у хронічну стадію, за якої він потребує нагляду сімейного лікаря та постійного прийняття ліків. Крім того протиправні дії ГУПФ заподіяли шкоду, що виявилася у неповазі до його особистості, честі та гідності, несправедливого і нешанобливого ставлення з боку керівників, колег.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 позовну заяву залишено без руху.

Усуваючи недоліки, позивач уточнив зміст пункту 6 позовних вимог в частині розміру судового збору, що заявлений до стягнення з відповідача.

Після усунення недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

18.07.2022 до суду надійшов відзив (а.с. 45-49), у якому начальник ГУПФ ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що фактичною передумовою порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 була доповідна записка першого заступника ГУПФ ОСОБА_2 від 19.04.2022 №5/01-16 за фактом вчинення наклепу на нього шляхом повідомлення у скарзі ОСОБА_1 від 05.04.2022 №3553/Я-1660-22 неправдивих фактів про перевищення першим заступником ГУПФ службових повноважень, що призвело до дискредитації ОСОБА_2 як державного службовця, одного з керівників державного органу. Відповідаючи на скаргу ОСОБА_1 від 05.04.2021, начальник ГУПФ ОСОБА_3 повідомляв, що перший заступник ГУПФ ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень як за розподілом обов`язків, так і за окремим дорученням начальника, а тому мав право надавати доручення керівникам структурних підрозділів щодо проведення організації перевірки роботи ОСОБА_1 . Твердження ж самого ОСОБА_1 свідчать лише про умисний підрив авторитету та іміджу першого заступника ГУПФ у трудовому колективі, спрямовані на підрив довіри до його дій та, як наслідок, призводять до підриву авторитету державної служби в ГУПФ.

З приводу заявленої до відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивач не надав будь-яких доказів, якими б підтверджувався факт наявності хвороби чи погіршення його психо-емоційного стану внаслідок протиправних, як на думку позивача, дій відповідача.

Вказаний відзив суд приймає до розгляду, незважаючи на заперечення позивача з приводу порушення строків його надання, з урахуванням об`єктивних факторів, що пов`язані з воєнним станом та обставинами отримання відповідачем лише 30.06.2022 копії ухвали суду про відкриття провадження у цій справі.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 18.07.2022 (а.с. 71-80), позивач зазначив, що відзив не містить фактів, що підтверджують вчинення державним службовцем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку з посиланням на положення нормативно-правових актів. Відзив не розкриває питання яким саме чином позивач наніс шкоду авторитету державної служби в системі органів Пенсійного фонду України подавши скаргу на підставі ст. 11 Закону України «Про державну службу». Додав, що відповідач свідомо замовчує обставини, які призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, оскільки приховується факт наявного конфлікту між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , який стався під час виконання їх посадових обов`язків.

У запереченні на відповідь на відзив (а.с. 157-158), що надійшло до суду 22.07.2022, представник відповідача продублював доводи, що наведені у відзиві.

Розгляд справи, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження) за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як повідомляє позивач, він з 10.07.2012 проходить державну службу в ГУПФ, нині обіймає посаду завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ.

05.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУПФ ОСОБА_3 зі скаргою в порядку ст. 11 Закону України «Про державну службу», в якій повідомив, що перший заступник начальника ГУПФ ОСОБА_2 протягом липня - квітня 2022 року постійно здійснює тиск на нього, як державного службовця, відбувається переслідування за повідомлення фактів порушення вимог Закону України «Про державну службу». Всупереч наказам про розподіл обов`язків між першим заступником та заступником начальника ГУПФ ОСОБА_2 постійно надає вказівки, розпорядження, доручення підрозділам, які підпорядковані як безпосередньо начальнику ГУПФ, так і підрозділам, підпорядкованим заступнику начальника ГУПФ. З огляду на це, а також з урахуванням повідомлених обставин перевищення повноважень, ОСОБА_1 просив утворити комісію для перевірки цих фактів (а.с. 23-24).

18.04.2022, за наслідками розгляду цієї скарги начальник ГУПФ ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 письмову відповідь, якою повідомив, що порушень з боку першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 55-56).

19.04.2022 перший заступник начальника ГУПФ ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУПФ ОСОБА_3 з доповідною запискою від 19.04.2022 №5/01-16, в якій повідомив, що за наслідками ознайомлення з матеріалами перевірки за скаргою від 05.04.2022 завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ ОСОБА_1 вважає, що у твердженнях ОСОБА_1 , які викладені у скарзі від 05.04.2022, містяться ознаки наклепу, які несумісні зі статусом державного службовця, та призводять до необґрунтованої дискредитації не лише одного із керівників державного органу, а й викликають в цілому погіршення його іміджу. Подібні прояви необґрунтованої дискредитації ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 носять вже непоодинокий характер, про що свідчить наявне у нього дисциплінарне стягнення. У зв`язку з цим просив видати наказ про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 в частині дотримання ним законодавства про державну службу (а.с. 10).

На підставі цієї доповідної записки та відповідно до ст. 68 Закону України «Про державну службу», п. 3 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, наказом начальника ГУПФ від 21.04.2022 №159-О було порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ (а.с. 11).

В ході дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія на своєму засіданні дослідила пояснення начальника юридичного управління ОСОБА_4 , заслухала пояснення ОСОБА_1 , думки членів комісії, за наслідками чого ухвалила вважати дії ОСОБА_1 , а саме - безпідставні звинувачення першого заступника ГУПФ, такими, що шкодять авторитету державної служби, а отже, є дисциплінарним проступком, що зафіксовано протоколом №2 від 12.05.2022 (а.с. 14-15).

За наслідками засідання дисциплінарна комісія 13.05.2022 сформувала на ім`я начальника ГУПФ подання, в якому запропонувала притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , застосувавши такий вид стягнення як догана відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про державну службу» (а.с. 16-17).

Обґрунтовуючи це подання, дисциплінарна комісія зробила висновок про те, що ОСОБА_2 діє в межах своїх повноважень. У приведених ОСОБА_1 прикладах фактів перевищення ОСОБА_2 службових повноважень не підтверджено. Крім того, необґрунтовані звинувачення з боку ОСОБА_5 в адресу ОСОБА_2 з приводу перевищення службових повноважень є загрозою як авторитету державного органу, так і авторитету державної служби. Характер дисциплінарного проступку виражається у формі умислу.

23.05.2022 начальник ГУПФ ОСОБА_3 виніс наказ №6-С, яким відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 65, ст. 66 Закону України «Про державну службу» оголосив догану ОСОБА_1 , завідувачу сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ (а.с. 22).

Позивач, не погоджуючись із правомірністю цього наказу з огляду на відсутність законних підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи скасування даного наказу та визнання протиправними дій відповідача щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (надалі - Закон №889-VIII).

Правовий статус державного службовця визначає розділ ІІ Закону №889-VIII шляхом закріплення основних прав та обов`язків державного службовця.

З метою недопущення порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав стаття 11 Закону №889-VIII надає державному службовцю право у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

Реалізуючи це право, ОСОБА_1 05.04.2022 звернувся до начальника ГУПФ зі скаргою на дії першого заступника начальника ГУПФ Носенка В.М., в якій просив утворити комісію для перевірки повідомлених фактів (а.с. 23-24).

Як вже встановлено судом вище, у відповідь на цю скаргу начальник ГУПФ 18.04.2022 надав ОСОБА_1 письмову відповідь, якою повідомив, що порушень з боку першого заступника начальника ГУПФ не виявлено (а.с. 55-56).

Саме після цього перший заступник начальника ГУПФ ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУПФ із власною скаргою у формі доповідної записки від 19.04.2022 №5/01-16, в якій звинуватив ОСОБА_1 у поширенні наклепу на нього (а.с. 10).

Така агресивна поведінка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню один до одного, на переконання суду, свідчить про об`єктивність тверджень самого позивача щодо наявного конфлікту між ними, який виник під час виконання їх посадових обов`язків.

У службовій ієрархії ОСОБА_2 , як перший заступник начальника ГУПФ, займає вищу посаду по відношенню до ОСОБА_1 , як завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУПФ.

У даному провадженні суд не здійснюватиме аналіз посадових обов`язків учасників конфлікту з метою з`ясування ознак втручання одного в діяльність іншого, як цього вимагав ОСОБА_1 у своїй скарзі від 05.04.2022. Натомість суд зосереджує увагу на аналізі на предмет достатності тих обставин, які були покладені в основу висновку відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі п. 4 ч. 2 ст. 65, ст. 66 Закону України «Про державну службу».

Засади дисциплінарної відповідальності державного службовця визначені главою 2 розділу VIII Закону №889-VIII.

Так, згідно з ч. 1 ст. 64 Закону №889-VIII, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, згідно з ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII, є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно ж до п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, дисциплінарним проступком є дії, що шкодять авторитету державної служби.

Пояснюючи мотиви саме такої кваліфікації дій ОСОБА_1 , представник відповідача у своєму відзиві, з посиланням на Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, що затверджені наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158, зазначає, що поведінка державних службовців має забезпечувати довіру суспільства до державної служби. Державні службовці мають дбати про авторитет державної служби, а також про позитивну репутацію державних органів, що включає дотримання правил етикету, належного зовнішнього вигляду, забезпечення високої якості роботи, встановленого внутрішнього службового розпорядку.

Твердження ж ОСОБА_1 , що містяться в його скарзі на дії першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 , не підтверджені, лише свідчать про умисний підрив авторитету, іміджу першого заступника начальника ГУПФ серед працівників Управління, а також про умисний підрив довіри до правомірності його дій під час виконання посадових обов`язків та, як наслідок, призводять до підриву авторитету державної служби в ГУПФ (а.с. 45-49).

Разом з цим дисциплінарна комісія для здійснення дисциплінарного провадження, порушеного наказом ГУПФ від 21.04.2022 №159-О «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » ГУПФ, у своєму поданні від 13.05.2022, за наслідками перевірки викладених у доповідній записці першого заступника начальника ГУПФ від 19.04.2022 №5/01-16 та додатку до неї (скарга ОСОБА_1 від 05.04.2022 №3553/Я-1600-22) фактів необґрунтованої дискредитації ОСОБА_1 першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 , проаналізувавши посадові обов`язки першого заступника начальника ГУПФ, сформулювала висновок про те, що ОСОБА_2 діє в межах своїх повноважень. У приведених прикладах завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ОСОБА_1 фактів перевищення ОСОБА_2 службових повноважень не підтверджено. Крім того, необґрунтовані звинувачення завідувачем сектору організації правової роботи юридичного управління ОСОБА_1 першого заступника начальника ГУПФ ОСОБА_2 щодо перевищення його службових повноважень є загрозою як авторитету державного органу, так і авторитету державної служби (а.с. 16-17).

У зв`язку з цим суд зазначає, що створення самої лише загрози ще не свідчить про вчинення особою дисциплінарного проступку у вигляді дій, що шкодять авторитету державної служби.

Дисциплінарний проступок включає в себе такі обов`язкові складові як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. При цьому суб`єктивна сторона розкривається через вину особи та наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Об`єкт посягання у спірному випадку визначає норма, за порушення якої настає відповідальність, а саме - авторитет державної служби.

Об`єктивна сторона, відповідно до цієї ж норми, виражається діями, у контексті спірних правовідносин - шляхом поширення ОСОБА_1 необґрунтованих звинувачень ОСОБА_2 у перевищенні ним службових повноважень.

Суб`єктивна сторона, як зазначено у поданні дисциплінарної комісії, виразилася у формі умислу.

Разом з цим комісією не встановлено найголовнішої у даному випадку кваліфікуючої ознаки дисциплінарного проступку у вигляді негативного наслідку, що виражається у заподіянні шкоди авторитету державної служби.

Натомість дисциплінарна комісія у своєму поданні від 13.05.2022 спочатку висловила судження про наявність у діях позивача лише загрози авторитету державного органу та авторитету державної служби. Однак в результаті, без будь-якої мотивації, комісія визнала дії ОСОБА_1 , про які повідомив перший заступник начальника ГУПФ у доповідній записці, дисциплінарним проступком у вигляді дій, що шкодять авторитету державної служби.

У зв`язку з цим суд зазначає, що висновок комісії протирічить сам собі, оскільки неможливо на підставі судження про загрозу, тобто по суті про замах, стверджувати про вчинення дії.

До того ж шкода авторитету державної служби виражається не в суб`єктивному сприйнятті суб`єктами цієї ж служби такого роду наслідків, а в наслідках, які підтверджуються об`єктивними доказами, як то негативна оцінка конфлікту у публікаціях засобів масової інформації, суспільний резонанс, скарги громадян з приводу недоліків роботи державного органу, зниження ефективності діяльності державного органу в цілому або окремих його напрямків діяльності, що безпосередньо пов`язані з учасниками конфлікту, негативна оцінка роботи державного органу вищестоящим у системі підпорядкування органом, тощо.

Всупереч наведеному висновки дисциплінарної комісії ґрунтуються лише на протиріччях та суб`єктивних судженнях про заподіяння ОСОБА_1 шкоди авторитету державної служби.

За відсутності усіх складових дисциплінарного проступку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, висновок дисциплінарної комісії про визнання дій позивача дисциплінарним проступком є не обґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення.

Невідповідність висновку дисциплінарної комісії критерію, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, свідчить про його протиправність.

За таких обставин спірний наказ начальника ГУПФ від 23.05.2022 №6-С «Про оголошення догани ОСОБА_1 », який ґрунтується на протиправних висновках дисциплінарної комісії, суд також визнає протиправним та скасовує його у зв`язку з цим.

Порушень Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, під час дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 суд не виявив, а тому усі закиди позивача з цього приводу суд відкидає як безпідставні і надумані.

З огляду на встановлені обставини, обираючи належний та достатній спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що у спірних правовідносинах скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності призводить до повного відновлення прав позивача, у зв`язку з чим підстави для визнання протиправними ще й дій відповідача з приводу притягнення до такої відповідальності немає, у зв`язку з чим відповідну позовну вимогу суд залишає без задоволення.

З приводу вимог про стягнення з ГУПФ 50 000,00 грн моральної шкоди, заподіяної незаконними діями відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з цим слід зазначити, що частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказами, які підтверджують наявність ознак заподіяння моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує протиправними діями відповідача, що призвели до фізичних страждань, тобто негативних змін стану здоров`я (лікування артеріальної гіпертензії, постійного перебування у стані нервового стресу, постійний важкий головний біль, розчарування, відчуття несправедливості, постійна тривога).

Причинний зв`язок позивач обґрунтовує постійним тиском керівництва.

Однак такі доводи суд визнає суб`єктивними нічим не підтвердженими судженнями самого позивача, позаяк надана виписка з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 28) не підтверджує обставин погіршення стану здоров`я позивача саме внаслідок протиправних дій чи рішень відповідача.

Враховуючи те, що позивач не надав доказів, які прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому моральної шкоди внаслідок прийняття відповідачем наказу, визнаного судом протиправним, у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

За таких обставин позов у цілому належить задовольнити частково.

З огляду на обставини часткового задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 984,80 грн, з огляду на приписи ч. 3 ст. 139 КАС України, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з урахуванням пропорції Ѕ.

Підстав для реагування в порядку ст. 249 КАС України за наслідками розгляду цієї справи суд не виявив, а тому клопотання позивача про направлення рішення суду до Національного агентства України з питань державної служби та до Пенсійного фонду України для відповідного реагування задоволенню не підлягає.

Так само не підлягає задоволенню клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати до суду протягом 10 днів звіт про виконання судового рішення, оскільки встановити заходи судового контролю можливо лише за рішенням суду, що носить зобов`язальний характер. В даному ж випадку суд встановив протиправність рішення та скасував його, що свідчить про відсутність приписів зобов`язального характеру, а тому підстав для застосування судом заходів судового контролю, передбачених статтею 382 КАС України, немає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Наказ Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області від 23.05.2022 №6-С "Про оголошення догани ОСОБА_1 " - визнати протиправним та скасувати.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун