Справа № 640/10905/22
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 міста Києва (АДРЕСА_1), Командування сил територіальної оборони Збройних Сил України про визнання протиправними та скасування наказів, встановлення відсутності компетенції, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 міста Києва (АДРЕСА_1), Командування сил територіальної оборони Збройних Сил України, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 міста Києва (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 2 в частині призову (мобілізації) ОСОБА_1 до Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 червня 2022 року №120 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду офіцера резерву у військовій частині НОМЕР_2 міста Дніпро;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) Сил територіальної оборони Збройних Сил України взагалі та військової частини НОМЕР_1 міста Києва, зокрема щодо призову (мобілізації) офіцера запасу ОСОБА_1 за військово-обліковою спеціальністю №043000 та щодо його військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року вирішено залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 міста Києва (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року № 2 в частині призову (мобілізації) ОСОБА_1 до Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про задоволення позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційні скарги до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 грудня 2022 року.

Також, до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 міста Києва (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року №2 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період до Сил територіальної оборони ЗСУ, - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- зупинення дії наказу командувача Сил територіальної оборони ЗСУ (по особовому складу) від 16 червня 2022 року №120 в частині призначення позивача на посаду офіцера резерву у військовій частині НОМЕР_2 міста Дніпро, - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Розглянувши доводи заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (частина перша статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, позов, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Також, відповідно до пункту 10 ч. 3 ст.151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом:10) зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Колегія суддів зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п. 17 вказаної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відтак, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За своєю суттю інститут забезпечення і адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/512/17, позов не може бути забезпечено у спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваних наказів відповідачів від 24 лютого 2022 року №2 та від 16 червня 2022 року №120 та те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить (істотно ускладнить) поновлення його порушених прав.

Так, на думку заявника, перебування в силах територіальної оборони ЗСУ позбавляє його можливості реалізувати свої права (користуватися своїми правами) військовозобов`язаного (офіцера запасу за ВОС № 043000) та громадянина України, він взагалі може опинитися в ситуації, коли через оскаржувані рішення відповідачів може бути вбитий, позбавлений волі, тощо. Тобто виникне незворотна ситуація, коли адміністративне судочинство не зможе виконати своє завдання , а саме - ефективно захистити права, свободи і інтереси позивача з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо визначеної позивачем підстави для забезпечення позову про наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваних наказів, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваних наказів може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їхній сукупності.

Разом з тим, забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 міста Києва (по стройовій частині) від 24 лютого 2022 року №2 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період до Сил територіальної оборони ЗСУ та зупинення дії наказу командувача Сил територіальної оборони ЗСУ (по особовому складу) від 16 червня 2022 року №120 в частині призначення позивача на посаду офіцера резерву у військовій частині НОМЕР_2 міста Дніпро, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі є фактично вирішенням спору по суті.

Крім того, оскаржуваний позивачем наказ командувача Сил територіальної оборони ЗСУ (по особовому складу) від 16 червня 2022 року №120 виданий в умовах воєнного стану відносно позивача, як військовослужбовця, що в силу положень пункту 10 ч.3 ст.151 КАС України виключає забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу.

Колегія суддів при вирішенні даного спору враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2020 року у справі №800/521/17, а саме: «позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин».

Колегія суддів зазначає, що для застосування заходів забезпечення позову необхідним є встановлення судом обставин, які б свідчили саме про вжиття уповноваженим суб`єктом заходів стягнення, проте із долучених до матеріалів справи документів не вбачається наявність таких.

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Цей висновок відповідає Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 р., згідно з якою рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі №640/1498/19.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Позивачем не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновком про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 243, 311, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов