Справа № 540/7896/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/7896/21
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року (суддя Кисильов О.Й., м. Херсон, повний текст рішення складений 10.12.2021) про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, 3-тя особа: Громадська організація "Херсонське обласне товариство німців "Відергебурт", про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

2 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Херсонської міської ради, у якому просив:

- визнати протиправним дії/бездіяльність відповідача;

- зобов`язати відповідача розблокувати діяльність "Херсонське обласне товариство німців "Відергебурт" за адресою - вул. Суворова, 29, офіс 419.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є членом правління ГО "Відергебурт". Згадана громадська організація орендує приміщення за адресою вул. Суворова, 29, офіс 419 згідно Договору оренди комунального майна від 03.08.2015 року №1384. У травні 2020 року ГО "Відергебурт" звернулося до Управління комунальної власності Херсонської міської ради (Орендодавець) із заявою про продовження договору оренди комунального майна, проте договір продовжено не було. На переконання позивача така відмова не відповідає Конституції та законам України, а також порушує право власності позивача та юридичної особи ГО "Відергебурт".

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підстав пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на необхідність усунення недоліків позовної заяви, відповідно до статті 169 КАС України, у зв`язку з поданням даної в останній день відповідного терміну, та усунення недоліків щодо зазначення порушення майнового права саме позивача (як належного позивача), як фізичної особи щодо спільної власності та порушення його немайнового права, а також щодо необхідності зазначення позивачем відповідних обставин, та надання доказів.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з термінами наведеними в статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами абзацу 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що дії/бездіяльність Херсонської міської ради щодо не продовження договору оренди комунального майна порушують його права власності.

Тобто, в межах цієї справи позивач оскаржує дії/бездіяльність Міськради, як розпорядника спірного майна, що в свою чергу свідчить про наявність між сторонами саме цивільного спору, незалежно від участі у справі відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписи частини першої статті 19 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист у порядку цивільного судочинства справ, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі з тих підстав, що спір у справі не є публічно-правовим, правильно застосував положення пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та не дають підстав уважати, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, ураховуючи, що спір не належить до адміністративної юрисдикції, висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до суду із вимогами, які стосуються продовження договору оренди, зроблені поза межами компетенції адміністративного суду.

Враховуючи суб`єктний склад учасників спору, вказане питання має вирішуватися судом цивільної юрисдикції.

Резюмуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний спір не є публічно-правовим, що виключає можливість його розгляду у порядку адміністративного судочинства, проте не погоджується з висновками суду, що даний спір належить вирішувати за правилами господарського судочинства. Тому ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі змінити, виключивши з її мотивувальної частини висновки про відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до суду із вимогами, які стосуються продовження договору оренди, мотивів наведеній у цій постанові.

Абзац другій резолютивної частини ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - змінити, виклавши в наступній редакції:

"Роз`яснити позивачеві, що даний спір належить вирішувати за правилами цивільного судочинства".

В іншій частині ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов