Справа № 640/20398/21
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Шелест С.Б. та суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Департаменту карного розшуку Національної поліції України, Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, Національна поліція України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міст Києва з позовом до Державної міграційної служби України (далі також - ДМС України), Департаменту карного розшуку Національної поліції України (далі також - ДКР НП України), Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, Національна поліція України, в якому просив суд:

визнати протиправними дії Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 02 червня 2021 року, складання і подання до Державної прикордонної служби України доручення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 червня 2021 року №8.3-4142/2-21 строком на 3 (три) роки;

визнати протиправними та скасувати рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки від 02 червня 2021 року та доручення Державної міграційної служби України, надане Державній прикордонній службі України від 02 червня 2021 року №8.3-4142/2-21;

визнати протиправними дії Департаменту карного розшуку Національної поліції України по складанню та направленню подання (інформації) до Державної міграційної служби України у зв`язку із відсутністю підстав для заборони в`їзду в Україну ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 03 червня 2021 року, прийняте начальником 4-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», капітаном ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення ДМС України про заборону в`їзду в Україну від 02.06.2021, як такого, що прийнято за відсутності обґрунтування щодо необхідності прийняття такого рішення та за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Департаменту карного розшуку Національної поліції України, Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, Національна поліція України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень задоволено:

визнано протиправними дії Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 02 червня 2021 року, складання і подання до Державної прикордонної служби України доручення про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 червня 2021 року №8.3-4142/2-21 строком на 3 (три) роки;

визнано протиправними та скасовано рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки від 02 червня 2021 року та доручення Державної міграційної служби України, надане Державній прикордонній службі України від 02 червня 2021 року №8.3-4142/2-21;

визнано протиправними дії Департаменту карного розшуку Національної поліції України по складанню та направленню подання (інформації) до Державної міграційної служби України у зв`язку із відсутністю підстав для заборони в`їзду в Україну ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

скасовано рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 03 червня 2021 року ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте начальником 4-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», капітаном ОСОБА_2 , як уповноваженою особою Підрозділу охорони державного кордону. У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 1 частини першої статті 311 КАС України після отримання належних доказів повідомлення позивача про здійснення апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну від 02.06.2021 № 5/ЗВ-21 заборонено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженцю м. Москви, Російська Федерація, паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданий 16.02.2016 компетентним органом Російської Федерації, терміном дії до 16.02.2021, місце проживання: Російська Федерація, в`їзд в Україну строком на три роки (термін контролю до 02.06.2024).

Зазначене рішення прийнято ДМС України на підставі абзаців другого, третього частини першої статті 13 Закону №3773-VI та осіб без громадянства», у зв`язку із надходженням від ДКР НП України подання від 02.06.2021 №14/04/18-3666 щодо заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 .

Згідно із поданням від 02.06.2021 №14/04/18-3666 Департаментом карного розшуку Національної поліції України в ході здійснення комплексу організаційно-практичних заходів, спрямованих на нейтралізацію протиправної діяльності на території України осіб, причетних до підривної антиукраїнської діяльності, отримано інформацію про можливі візити на територію України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 . ДКР НП України зазначено, що ОСОБА_1 російський політтехнолог, пов`язаний з наглядовою радою Inter Media Group, мав стійкі контакти з громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 , видвореною з території України у зв`язку з антиукраїнською діяльністю. Зауважено, що за оперативними даними не виключається факт використання ОСОБА_1 спецслужбами Російської Федерації в активних заходах впливу по висвітленню спеціально підготовлених та резонансних відомостей через засоби масової інформації. Встановлено, що одним із таких напрямків вважається діяльність з висвітлення у ЗМІ репортажів по звинуваченню керівництва країни у військовому захваті влади у 2014 році та спланованої акції «Небесна сотня». Наголошено, що останніми напрямками роботи команди журналістів ОСОБА_1 , до якої у тому числі входить ОСОБА_5 , є організація збору компрометуючої інформації про діюче керівництво та електорат України у тому числі з`ясування компрометуючої інформації на членів їх родин. Зазначено, що уся інша діяльність у межах проекту просування Росії, як єдиного нащадка «країни-переможця фашизму у Великій Вітчизняній війні» (а не в Другій світовій) та Росії, як уособлення сучасного антифашизму, провадиться в ідеологічних рамках «Георгіївські стрічки» та «Безсмертний полк».

Державною міграційною службою України видано доручення Державній прикордонній службі України № 8.3-4142/2-21 від 02.06.2021 про заборону в`їзду в Україну строком на три роки ОСОБА_1 .

Як зазначено Позивачем, 03.06.2021 в пункті пропуску через державний кордон «Бориспіль-2», начальником 4-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», капітаном ОСОБА_2 , як уповноваженою особою Підрозділу охорони державного кордону, прийнято Рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 з причини наявності рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

Вказуючи на протиправність дій ДКР НП України по складанню та направленню подання (інформації) до Державної міграційної служби України, незаконність рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну, а також рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржуване рішення про заборону в`їзду на територію України від 02.06.2021 № 5/ЗВ-21, ДМС України послалась на положення частини першої та третьої статті 13 Закону №3773-VI, проте не надала належних та допустимих доказів того, що перебування позивача на території України може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку.

Також судом першої інстанції зазначено, що відповідачами не надано доказів встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну позивачу саме під час здійснення оперативно-розшукової діяльності. Так, судом зауважено, що згідно з листом Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки НПУ № 25аз/27/04/2-2021 від 07.07.2021, станом на 05.07.2021 відповідно до наявних автоматизованих обліків досудове розслідування кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_1 слідчими Національної поліції не проводиться. Посилаючись на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність здійснення оперативно-розшукової діяльності щодо ОСОБА_1 на час прийняття оскаржуваного рішення. Протиправність дій ДКР НП України по складанню та направленню подання (інформації) до Державної міграційної служби України суд першої інстанції також мотивував відсутністю доказів проведення оперативно-розшукової діяльності по відношенню до позивача.

Апеляційна скарга ДМС України мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Заявником зазначено, що рішення про заборону в`їзду на територію України прийнято за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 13 Закону №3773-VI та із дотриманням вимог Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 (далі - Інструкція №1235). Зауважено, що за інформацією, отриманою від ДКР НП України не виключається факт використання ОСОБА_1 спецслужбами Російської Федерації в активних заходах впливу по висвітленню спеціально підготовлених та резонансних відомостей через засоби масової інформації. Наголошено, що одним із таких напрямків вважається діяльність з висвітлення у ЗМІ репортажів по звинуваченню керівництва країни у військовому захваті влади у 2014 році та спланованої акції «Небесна сотня». Зазначено про численні журналістські розслідування, які розкривають антиукраїнську діяльність позивача.

Колегія суддів, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується із доводами ДМС України щодо невідповідності рішення суду першої інстанції вимогам щодо його законності та обґрунтованості, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців другого, третього частини першої статті 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Пунктом 5 Інструкції №1235 встановлено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Позиція суду першої інстанції щодо протиправності рішення ДМС України про заборону в`їзду на територію України громадянину ОСОБА_1 , а також щодо протиправності дій ДКР НП України по складанню та направленню подання (інформації) до Державної міграційної служби України, ґрунтується на тому, що відповідачами - ДМС України та ДКР НП України, не надано доказів здійснення оперативно-розшукової діяльності по відношенню до позивача, що, на думку суду, виключає можливість прийняття ДМС України рішення про заборону в`їзду на територію України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.1992 №2135-XII (далі - Закон №2135-XII) оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Абзацом першим статті 5 Закону №2135-XII встановлено, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами кримінальної та спеціальної поліції Національної поліції.

Згідно з пунктом 1 абзацу першого Закону №2135-XII підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є, у тому числі, наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про: кримінальні правопорушення, що готуються; осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з пунктами 1, 3 статті 10 Закону №2135-XII матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються: як приводи та підстави для початку досудового розслідування; для попередження, виявлення, припинення і розслідування кримінальних правопорушень, розвідувально-підривних посягань проти України, розшуку осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, та осіб, які безвісти зникли.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що проведення оперативно-розшукової діяльності не є тотожним досудовому слідству. Наявність даних в Єдиному реєстрі досудових розслідувань про початок досудового розслідування є наслідком оперативно-розшукової діяльності, а не передумовою її виникнення.

Так, частиною другою статті 7 Закону №2135-XII встановлено, що у разі виявлення ознак кримінального правопорушення оперативний підрозділ, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, зобов`язаний невідкладно направити зібрані матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, до відповідного органу досудового розслідування для початку та здійснення досудового розслідування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає про помилковість позиції суду першої інстанції щодо протиправності направлення ДКР НП України подання до ДМС України в порядку пункту 4 Інструкції №1235 з мотивів відсутності проведення досудового розслідування кримінального правопорушення стосовно позивача.

Колегія суддів також зазначає про хибність висновку суду першої інстанції щодо необхідності проведення оперативно-розшукової діяльності по відношенню до конкретної особи як передумови для направлення подання до органів Державної міграційної служби для прийняття рішення стосовно цієї особи на підставі статті 13 Закону №3773-VI.

Так, аналіз диспозиції підпункту пункту 4 Інструкції №1235 свідчить про те, що підставою для прийняття органами ДМС України рішення про заборону в`їзду є наявність інформації, отриманої, зокрема, від підрозділу кримінальної поліції про встановлення ним наявності підстав для заборони в`їзду в Україну під час здійснення оперативно-розшукової діяльності взагалі, а не щодо конкретної особи.

Положення пункту 5 Інструкції №1235 в частині зазначення відомостей, що має містити подання (рапорт, доповідна записка), не містить вимоги щодо наведення даних про заведення оперативно-розшукової справи.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини десятої статті 9 Закону №2135-XII забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або непроведення стосовно певної особи оперативно-розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності.

У справі, що розглядається, ДКР НП, встановивши на підставі оперативних даних можливу загрозу національній безпеці України, потенційне порушення громадського порядку, а також загрозу правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, обґрунтовано та в межах наданих повноважень вжив заходів щодо направлення відповідного подання до органів ДМС України в порядку, що передбачений Інструкцією №1235.

За вказаних обставин, позиція суду першої інстанції щодо протиправності таких дій ДКР НП, як і позиція щодо наявності підстав для скасування рішення ДМС України про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю факту проведення по відношенню до позивача оперативно-розшукової діяльності, є помилковою.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 , як такого, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення прийнято ДМС України на підставі абзаців другого, третього частини першої статті 13 Закону №3773-VI, відповідно до яких в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю (абзац другий частини першої статті 13 Закону №3773-VI); якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні (абзац третій частини першої статті 13 Закону №3773-VI), за ініціативою підрозділу кримінальної поліції (підпункт «б» пункту 4 Інструкції №1235).

Згідно із вказаним рішенням його прийняття мотивовано наступними обставинами.

Департаментом карного розшуку Національної поліції України в ході здійснення комплексу організаційно-практичних заходів, спрямованих на нейтралізацію протиправної діяльності на території України осіб, причетних до підривної антиукраїнської діяльності, отримано інформацію про можливі візити на територію України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 . За попередньо отриманою інформацією встановлено, що ОСОБА_1 російський політтехнолог, пов`язаний з наглядовою радою Inter Media Group, мав стійкі контакти з громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 , видвореною з території України у зв`язку з антиукраїнською діяльністю. Разом з тим, за оперативними даними не виключається факт використання ОСОБА_1 спецслужбами Російської Федерації в активних заходах впливу по висвітленню спеціально підготовлених та резонансних відомостей через засоби масової інформації. Встановлено, що одним із таких напрямків вважається діяльність з висвітлення у ЗМІ репортажів по звинуваченню керівництва країни у військовому захваті влади у 2014 році та спланованої акції «Небесна сотня». Крім цього останніми напрямками роботи команди журналістів ОСОБА_1 , до якої у тому числі входить ОСОБА_5 , є організація збору компрометуючої інформації про діюче керівництво та електорат України у тому числі з`ясування компрометуючої інформації на членів їх родин. Уся інша діяльність у межах проекту просування Росії, як єдиного нащадка «країни-переможця фашизму у Великій Вітчизняній війні» (а не в Другій світовій) та Росії, як уособлення сучасного антифашизму, провадиться в ідеологічних рамках «Георгіївські стрічки» та «Безсмертний полк». Підривною вважається також діяльність з висвітлення антиіміджевих інформаційних матеріалів про кримськотатарське населення, ситуацію в АР Крим, Луганських та Донецьких регіонах.

Обґрунтовуючи, в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України, ДМС України в оскаржуваному рішенні зазначила, що такі заходи впливу позивача направлені на підвищення невдоволення населення в питання висвітлення проблематики корупційних дій керівництва України та зрив євроінтеграційних та сучасних реформ в Україні. Зауважила, що перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на території України може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, що суперечить інтересам охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

У рішенні Великої палати ЄСПЛ від 16 березня 2006 року у справі «Тетяна Жданок проти Латвії» встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого».

Колегія суддів апеляційного суду, з огляду на обставини, що покладені ДМС України в обґрунтування рішення про заборону в`їзду ОСОБА_1 на територію України, погоджується із позицією ДМС України в частині наявності потенційних негативних наслідків, у зв`язку з можливим перебуванням позивача на території України, для національної безпеки України, громадського порядку, прав та законних інтересів громадян України, а також осіб, які проживають в Україні.

Суд апеляційної інстанції також зазначає про необґрунтованість доводів позивача щодо протиправності рішення про заборону в`їзду з мотивів викладення в нього припущень щодо його можливої антиукраїнської діяльності.

Так, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.05.2021 у справі №826/9102/18, право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діє у межах наданих йому повноважень.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає про правомірність рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 , як такого, що прийнято за наявності підстав, передбачених абзацами другим, третіми частини першої статті 13 Закону №3773-VI, та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За наявності правомірного рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 прийняття Окремими контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 03 червня 2021 року, є також обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції суду першої інстанції щодо протиправності дій ДКР НП України по складанню та направленню подання (інформації) до Державної міграційної служби України, незаконності рішення Державної міграційної служби України про заборону в`їзду в Україну та рішення Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про відмову у перетинанні державного кордону України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення із постановленням нового, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 71, 77, 241, 242, 311, 313, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року у справі №640/20398/21 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Департаменту карного розшуку Національної поліції України, Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, Національна поліція України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення та може бути оскаржена, з урахуванням положень статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко