Справа № 320/12030/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, оформлену листом № 9825-14722/О-02/8-1000/21 від 06.09.2021, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 07.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, службу в Радянській армії (2 роки 1 місяць 10 днів), половину строку навчання в Харківському юридичному інституті (1 рік 11 місяців 1 день) та роботу на посаді слідчого (3 роки 11 місяців 6 днів) та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що до загального стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді, період проходження служби в Радянській армії, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті та період роботи на посаді слідчого.

Таким чином Позивач вважає рішення Відповідача, яким безпідставно до стажу роботи на посаді судді не враховано вказаний період, протиправним.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлене листом від 06.09.2021 № 9825-14722/О-02/8-1000-21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 07.02.2020 перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби в Радянській армії 2 роки 1 місяць 10 днів, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців 1 день та періоду роботи на посаді слідчого 3 роки 11 місяців 6 днів та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до стажу судді зараховано період з 05.01.1993 по 06.02.2020, який становить 27 років 1 місяць 0 днів, довічне грошове утримання Позивачу виплачується у розмірі 64% (50% (за стаж 20 років) + (2% х 7 років (за стаж понад 20 років)) суддівської винагороди судді.

З огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, а також половина строку навчання в Харківському юридичному інституті відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не можуть бути враховані.

Також Відповідач вважає, що Позивачем пропущено строк для звернення до суду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач у період з 03.05.1977 по 12.06.1979 проходив строкову військову службу у Радянській армії, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 03.05.1977, та трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.09.1976.

У період з 01.09.1982 до 01.07.1986 Позивач навчався на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, за спеціальністю «Правознавство», з присвоєнням кваліфікації юриста, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 від 27.06.1986 та записами у трудовій книжці Позивача.

У період з 05.08.1986 по 10.08.1989 Позивач проходив службу на посадах середнього начальницького складу Управління внутрішніх справ Київського облвиконкому, та у період з 05.02.1992 по 04.01.1993 проходив службу на посадах середнього начальницького складу Управління внутрішніх справ Київської області.

Як вбачається з послужного списку Позивача (особовий № М-861553), він з 05.08.1986 проходив службу на посаді Слідчого Білоцерківського районного відділу внутрішніх справ, в період з 01.06.1988 по 10.08.1989 - на посаді Слідчого Білоцерківського міжрайонного слідчого відділення слідчого відділу, в період з 05.02.1992 по 20.04.1992 - на посаді Слідчого Відділу внутрішніх справ м. Ірпеня, та з 20.04.1992 по 04.01.1993 - на посаді Слідчого Відділу внутрішніх справ Білоцерківського району (а.с. 34-45).

Згідно з рішенням 12 сесії 21 скликання Київської обласної ради народних депутатів «Про увільнення та обрання голів і народних суддів міських та районних народних суддів» від 22 грудня 1992 року, зокрема Позивача обрано народним суддею Білоцерківського районного народного суду (а.с. 59).

05.01.1993 Позивач зарахований до штату Білоцерківського районного народного суду і приступив до виконання обов`язків судді Білоцерківського районного народного суду, що підтверджується копією виписки з наказу Начальника управління юстиції Київської обласної державної адміністрації від 23.12.1992 № 437 та відповідним записом в трудовій книжці Позивача (а.с. 26, 60).

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 03 квітня 2003 року № 721-ІV, зокрема Позивача обрано на посаду судді апеляційного суду Київської області безстроково (а.с. 61).

Наказом Управління Державної судової адміністрації в Київській області від 08.05.2003 № 109, на підставі постанови Верховної ради України від 03.04.2003 № 721-ІV та наказу Голови Білоцерківського районного суду від 08.05.2003 № 32 Позивача відраховано з посади судді Білоцерківського районного суду у зв`язку з переведенням на посаду судді апеляційного суду Київської області (а.с. 62).

Рішенням Вищої Ради Правосуддя «Про переведення судді апеляційного суду Київської області ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду» від 27 червня 2019 року № 1729/0/15-19 суддю апеляційного суду Київської області ОСОБА_1 переведено на посаду судді Київського апеляційного суду (а.с. 63-64).

Рішенням Вищої Ради Правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного суду у відставку» від 04 лютого 2020 року № 291/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.13).

06.02.2020 Позивач відрахований зі штату Київського апеляційного суду на підставі наказу № 84-ос від 06.02.2020, що підтверджується записом в трудовій книжці Позивача (а.с. 32).

Таким чином, Позивач на час звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом є суддею у відставці Київського апеляційного суду, що підтверджується посвідченням судді у відставці № 03216 (а.с. 58).

06.02.2020 Київським апеляційним судом підготовлено подання № 59/0329/20 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якого стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 35 років 19 днів із заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання - 223337,50 грн. (а.с. 15).

Згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , проведеного Київським апеляційним судом (а.с. 14), стаж роботи Позивача станом на 06.02.2020 становить 35 років 0 місяців 19 днів, а саме:

- з 03.05.1977 по 12.06.1979 (2 роки 1 місяць 10 днів) - служба в Радянській армії;

- з 01.09.1982 по 01.07.1986 (1 рік 11 місяців 1 день) - навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (половина строку);

- з 05.08.1986 по 10.08.1989 (3 роки 0 місяців 6 днів) - служба на посадах середнього керівного складу Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів;

- з 05.02.1992 по 04.01.1993 (0 років 11 місяців 0 днів) - служба на посадах середнього керівного складу Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів;

- з 05.01.1993 по 08.05.2003 (10 років 4 місяці 4 дні) - суддя Білоцерківського районного суду Київської області;

- з 12.05.2003 по 03.07.2019 (16 років 1 місяць 22 дні) - суддя апеляційного суду Київської області;

- з 04.07.2019 по 06.02.2020 (0 років 7 місяців 3 дні) - суддя Київського апеляційного суду.

З 07.02.2020 Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ.

05.08.2021 Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою, в якій просив повідомити, який його стаж роботи був врахований при призначенні розміру довічного грошового утримання, та в разі неврахування до стажу роботи Позивача періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду його роботи на посаді слідчого, просив їх врахувати, здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати судді, з моменту його призначення, з урахуванням проведених виплат (а.с. 9-10).

Листом від 06.09.2021 № 9825-14722/О-02/8-1000/21 (а.с. 11) Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило Позивача, що до стажу судді зараховано період з 05.01.1993 по 06.02.2020, який становить 27 років 1 місяць 0 днів, довічне грошове утримання позивачу виплачується Позивачу у розмірі 64% (50% (за стаж 20 років) + (2% х 7 років (за стаж понад 20 років)) суддівської винагороди судді.

З огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, а також половина строку навчання в Харківському юридичному інституті відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не можуть бути враховані.

Вважаючи вказані дії Відповідача протиправними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи Позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: стаж роботи на посаді слідчого у періоди з 05.08.1986 по 10.08.1989 (3 роки 0 місяців 6 днів) та з 05.02.1992 по 04.01.1993 (0 років 11 місяців 0 днів) загалом тривалістю 3 роки 11 місяців 6 днів; період проходження служби в Радянській армії з 03.05.1977 по 12.06.1979 тривалістю 2 роки 1 місяць 10 днів та половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986 тривалістю 1 рік 11 місяців 1 день, що загалом складає 7 років 11 місяців 17 днів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням наведених періодів до стажу роботи Позивача на посаді судді.

Крім того, оскільки за змістом ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Позивача повинен складати 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (35-20=15 років, 15х2%=30%, 50%+30%=80%).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в частині питання щодо строку звернення до суду та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах вказаних доводів Відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

05 серпня 2021 року Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою, в якій просив повідомити, який його стаж роботи був врахований при призначенні розміру довічного грошового утримання, та в разі неврахування до стажу роботи Позивача періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду його роботи на посаді слідчого, просив їх врахувати, здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати судді, з моменту його призначення, з урахуванням проведених виплат (а.с. 9-10).

Листом від 06.09.2021 № 9825-14722/О-02/8-1000/21 (а.с. 11) Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило Позивача, що до стажу судді зараховано період з 05.01.1993 по 06.02.2020, який становить 27 років 1 місяць 0 днів, довічне грошове утримання позивачу виплачується Позивачу у розмірі 64% (50% (за стаж 20 років) + (2% х 7 років (за стаж понад 20 років)) суддівської винагороди судді.

Отже, фактично вказаний лист є рішенням про відмову Позивачу у перерахунку призначеного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, лише 06.09.2021 Позивач дізнався про порушення своїх прав, а адміністративний позов подано Позивачем 24.09.2021, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого чинним законодавством України.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи Відповідача про звернення Позивача до суду з порушенням строку, визначеного ст. 122 КАС України, є необґрунтованими.

Крім того, Відповідач в апеляційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 804/4217/18 та від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19. Проте вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки фактичні обставини в цих справах стосуються спорів щодо призначення (припинення виплат, перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо зарахування до загального стажу роботи Позивача на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді період проходження служби в Радянській армії, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті та період роботи на посаді слідчого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Статтею 137 Закону України № 1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 листопада 2021 року у справі № 580/492/21.

На час призначення Позивача на посаду судді спірні правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої вказаної статті визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, в аспекті спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за змістом ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих.

Оскільки стаж роботи Позивача на посаді судді становить більше ніж 27 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також його робота на посадах слідчого.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з 05.08.1986 проходив службу на посаді Слідчого Білоцерківського районного відділу внутрішніх справ, в період з 01.06.1988 по 10.08.1989 - на посаді Слідчого Білоцерківського міжрайонного слідчого відділення слідчого відділу, в період з 05.02.1992 по 20.04.1992 - на посаді Слідчого Відділу внутрішніх справ м. Ірпеня, та з 20.04.1992 по 04.01.1993 - на посаді Слідчого Відділу внутрішніх справ Білоцерківського району, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 (особовий № М-861553) (а.с. 34-45).

За таких обставин, до загального стажу роботи Позивача, який дає право на відставку слід враховувати, крім роботи на посаді судді, роботу на посадах Слідчого Білоцерківського районного відділу внутрішніх справ та Білоцерківського міжрайонного слідчого відділення слідчого відділу з 05.08.1986 по 10.08.1989 (тривалістю 3 роки 0 місяців 6 днів), на посаді Слідчого Відділу внутрішніх справ м. Ірпеня та Відділу внутрішніх справ Білоцерківського району у період з 05.02.1992 по 04.01.1993 (тривалістю 0 років 11 місяців 0 днів), що складає 3 роки 11 місяців 6 днів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 308/5911/17, від 12 грудня 2019 року № 692/290/17.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 (чинної на час набуття Позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95 (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи Позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження служби в Радянській армії з 03.05.1977 по 12.06.1979 (2 роки 1 місяць 10 днів) та половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1982 по 01.07.1986 (1 рік 11 місяців 1 день).

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема періодів роботи на посаді слідчого, проходження служби в Радянській армії та половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського і врахування Відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи Позивача на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до сформованої практики Верховного Суду період проходження строкової військової служби, навчання в інституті, роботи на посаді слідчого підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Зокрема, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 127/20301/17, від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 22 березня 2018 року у справі № 520/5412/17, від 16 травня 2018 року у справі № 800/367/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 26 березня 2019 року у справі № 720/454/17, від 30 травня 2019 року у справі № 592/2569/1, від 28 листопада 2019 року у справі № 589/4735/16-а, від 28 листопада 2019 року у справі № 607/5454/17, від 13 травня 2020 року у справі № 242/1890/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 243/4501/17, від 14 грудня 2020 року у справі № 592/4591/17, від 31 березня 2021 року у справі № 419/356/17, від 14 травня 2021 року у справі № 592/3354/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10696/21.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням наведених періодів до стажу роботи Позивача на посаді судді, які мали бути враховані при його призначенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно зі статтею 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Оскільки Відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи Позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: стаж роботи на посаді слідчого у періоди з 05.08.1986 по 10.08.1989 (3 роки 0 місяців 6 днів) та з 05.02.1992 по 04.01.1993 (0 років 11 місяців 0 днів) загалом тривалістю 3 роки 11 місяців 6 днів; період проходження служби в Радянській армії з 03.05.1977 по 12.06.1979 тривалістю 2 роки 1 місяць 10 днів та половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986 тривалістю 1 рік 11 місяців 1 день, що складає 7 років 11 місяців 17 днів, загальний стаж роботи Позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 35 років 0 місяців 19 днів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Позивача повинен складати 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (35-20=15 років, 15х2%=30%, 50%+30%=80%).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності судців є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що неврахування Відповідачем до стажу роботи Позивача періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду його роботи на посаді слідчого призвели до неправильного вирішення питання щодо виплати довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко