Справа № 640/20885/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2019 № , № , № , № , № , № , № , № , № , № та вимоги про сплату боргу №Ф-225-У.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року до розгляду в порядку письмового провадження.

В подальшому, судом встановлено, що даний майновий спір повинен був розглядатись судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в судове засідання.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом ухвалено продовжити апеляційний розгляд даної справи на розумний термін.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві направлено позивачу запит від 17.10.2018 №61858/С/26-15-42-05-27 про надання інформації та документального підтвердження з питань отримання доходів за період з 01.01.2016 по 30.09.2018.

У відповідь на зазначений лист ФОП ОСОБА_1 лисом від 29.10.2018 повідомила відповідача, що позбавлена можливості надати запитувані відомості та документи, оскільки 29.08.2018 заступником начальника 5-го слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві Бовкуном В.А, в межах здійснення судового розслідування у кримінальному провадженні №0000051 від 02.07.2018 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 21.08.2018, проведено обшук за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .. Під час проведеного обшуку органом досудового розслідування було, окрім іншого, вилучено всю фінансово-господарську, бухгалтерську і податкову документацію.

Також, 22.11.2018 відповідач звернувся з листом до позивача, в якому просив надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження стосовно перебування у господарських відносинах з контрагентами згідно задекларованих даних в податковій звітності з ПДВ за вересень 2018 року.

У відповідь на запит Головного управління ДФС у м. Києві позивач надав пояснення та відповідні документи.

На підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ГУ ДФС у м. Києві видано наказ від 08.02.2019 №1570 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, яка буде проводитись з 20 лютого 2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

На підставі заяви позивача щодо надання додаткового терміну для відновлення первинних документів, яку обґрунтовано тим, що 29.08.2018 СВ РКП СУФР ГУ ДФС у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 21.08.2018 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, в результаті якого вилучено первинні документи, наказом ГУ ДФС у м. Києві від 20.02.2019 №2228 перенесено термін проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

В зв`язку з тим, що станом на 31.05.2019 платником податків не було надано жодних документів щодо здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, відповідачем, на підставі зазначених наказів ГУ ДФС у м. Києві, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 31.05.2019 № 1278/26-15-42-05/ НОМЕР_1 .

На підставі акту від 31.05.2019 № 1278/26-15-42-05/ ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.07.2019:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 593 755,00 грн. 00 коп., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 475 004,00 грн., за штрафними санкціями - 118 751,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 72 180,17 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 57 744,13 грн. та за штрафними санкціями - 14 436,04 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на загальну суму 580 132,14 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 337 052,05 грн., за штрафними санкціями - 168 526,02 грн. та пені - 74 554,07 грн.;

№, яким застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати 11010100 (неподання розрахунку сум доходу і сум утриманого податку за формою 1-ДФ) у розмірі 510,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 853 775,95 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 683 020,76 грн., за штрафними санкціями - 170 755,19 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 48 344,38 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 28 087,67 грн., за штрафними санкціями - 14 043,87 грн. та пені 6 212,84 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 113 310,65 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 90 648,52 грн., за штрафними санкціями - та 22 662,13 грн.;

№, яким застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб (незабезпечення платником податків зберігання первинних документів) у розмірі 510,00 грн.;

№, яким застосовано штрафні санкції з єдиного податку з фізичних осіб (незабезпечення платником податків зберігання первинних документів) у розмірі 510,00 грн.;

№, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 1,00 грн.;

та винесено вимогу про сплату боргу №Ф-225-У про сплату боргу (недоїмки) 136 221,48 грн. з єдиного соціального внеску.

Вважаючи, що зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства, які порушують його права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з матеріалів справи документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проведена ГУ ДФС у м. Києві відповідно до наказу від 08.02.2019 №1570, виданого на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Зазначене узгоджується з висновком Верховного суду, викладений у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 818/998/17.

Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 (постанова від 21 лютого 2020 року), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, документальну позапланову невиїзну перевірку позивача проведено відповідно до наказу від 08.02.2019 №1570 на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у зв`язку з ненаданням позивачем документів щодо здійснення господарської діяльності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №640/9917/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2020, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у м. Києві «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» від 08.02.2019 № 1570.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний наказ від 08.02.2019 № 1570, прийнято за відсутності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, із дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки. Так, зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що в матеріалах справи, відсутні будь-які докази на підтвердження наявності конкретних обставин (фактів), які свідчили б про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі обставин, зазначених у письмових запитах ГУ ДФС у м. Києві, зокрема, доказів виявлення таких обставин внаслідок перевірок інших платників податків тощо.

Більш того, судами встановлено, що контролюючим органом не доведено наявності підстав для надсилання запиту, а також не спростовано факт отримання пояснень від позивача, тому суди дійшли висновку, що у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а наказ від 08.02.2019 № 1570 прийнято за відсутності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, із дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки.

Вказане судове рішення у справі №640/9917/19 набрало законної сили 07.09.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Суд зазначає, що невиконання вимог наведених норм Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Встановлена у судовому порядку незаконність проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача унеможливлює виникнення правових наслідків такої, у тому числі, визначення за її наслідками зобов`язання оскаржуваними у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями.

Відсутність законних підстав для проведення перевірки, скасування у судовому порядку наказу про проведення такої перевірки, має правовим наслідком визнання протиправними рішень, винесених за результатами такої перевірки.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, правова позиція щодо необхідності визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у разі встановлення в судовому порядку обставин проведення відповідної податкової перевірки, за результатами якої вони були прийняті, з порушенням вимог законодавства, неодноразово підтверджена обов`язковою для врахування судовою практикою Верховного Суду, яку відображено, зокрема, в постановах від 11.07.2019 у справі №804/8855/14, від 07.02.2020 у справі №815/5748/15, від 02.09.2020 у справі №820/3426/16, від 06.11.2020 у справі №826/6329/16, від 14.01.2021 у справі № 804/388/16, від 27.05.2021 у справі №320/2460/19.

Крім того, у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду відступила від висновків, які викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16.

У цій постанові Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава). Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Таким чином, у будь - якому випадку, першочерговим критерієм, за яким оцінюються акти контролюючого органу, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Тобто, обставини щодо дотримання контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки підлягають першочерговому дослідженню та встановленню.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17, відступивши від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 (справа № 21-425а14), сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Окремої уваги заслуговує той факт, що відповідно до змісту акту перевірки, предметом перевірки були лише наявні у податкового органу матеріали, оскільки позивач первинної документації до перевірки не надав.

Поряд із цим, встановлення судовим рішенням, що набрало законної сили, відсутності у податкового органу підстав для проведення перевірки нівелює посилання податкового органу на приписи п.44.6 ст. 44 ПК України як на доказ відсутності у платника податку підтверджуючої первинної документації.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12.07.2019 №, №, №, №, №, №, №, №, №, № та вимога про сплату боргу №Ф-225-У, прийняті відповідачем за наслідками спірної перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на порушення контролюючим органом встановленої Податковим кодексом України процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

При цьому, колегія судді вважає за необхідне зауважити, що хоча даний спір і підлягав розгляду за правилами загального позовного провадження, у цій справі суди попередніх інстанцій встановили всі обставини справи, а учасники справи не були позбавлені права наводити свої доводи в обґрунтування позовних вимог і заперечень проти позову та надавати відповідні докази та скористались такими правами. При цьому жоден з учасників справи, зокрема, і особа, яка подала касаційну скаргу, не наполягав на розгляді цієї справи за правилами загального позовного провадження у порядку, визначеному статтею 260 КАС України. Тому, з огляду на приписи частини другої статті 351 КАС України про те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, зазначені вище порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржених судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 21.11.2022)