Справа № 160/12133/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», донарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за нераховані періоди роботи (з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012) за Списком № 1, починаючи з 03.05.2022 року з дня подання заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про нарахування пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому протиправно не враховано періоди роботи за Списком № 1 через непроведення підприємством атестації робочих місць. Постановою адміністрації профкому комбінату від 25.12.2001 року № 1269 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» затверджено результати розпочатої в 1999 році чергової атестації за умовами праці, а також затверджено перелік професій, робітників, робота за якими дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1. За результатом даної атестації робочих місць професія позивача «оператор машин безперервного лиття заготовок, зайнятого на гарячих роботах (розливальний пульт, газорізання, головний пост, притиральні механізми)», задіяного у виробництві сталі, дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1. Таким чином, результати атестації робочих місць за умовами праці 1994 року були в установленому порядку продовжені на весь міжатестаційний спірний період з 20.10.1999 по 24.12.2001, та робоче місце оператора машин безперервного лиття заготовок, зайнятого на гарячих роботах (розливний пульт, газорізання, головний пост, притиральні механізми), задіяного у виробництві сталі, за умовами та характером праці в цей період під час проведення чергової атестації не змінювались, що підтверджено результатами наступної атестації робочих місць 2001 року. Відповідачем не спростовано той факт, що головний державний експерт з умов праці у Дніпропетровській області, погоджуючи продовження використання результатів первинної атестації робочих місць 1994 в період проведення наступної чергової атестації, діяв в межах наданих йому за законом повноважень. Таким чином, черговою атестацією 2001 року умов праці позивача в спірний період були підтверджені, оскільки саме в цей період і проводилась чергова атестація, розпочата в 1999 році та одночасно застосовувались результати попередньої атестації. Згідно наказу по комбінату № 1484 від 20.10.2004 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці» було розпочато проведення чергової атестації робочих місць, по завершенню проведення якої результати атестації затверджено постановою адміністрації та профкому комбінату від 29.12.2006 № 992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці». Згідно додатку № 1 до постанови № 992 від 29.12.2006 року робоче місце «оператора машин безперервного лиття заготовок, зайнятого на гарячих роботах (розливальний пульт, газорізання, головний пост, притиральні механізми)», задіяного у виробництві сталі, було атестовано згідно рішення атестаційної комісії від 18.12.2006 року (протокол № 8 від 18.06.2006 року). Відповідач не спростував факту чинності рішення атестаційної комісії від 18.12.2006 року про атестацію робочого місця позивача в період з 25.12.2006 по 28.12.2006. Відмова Пенсійного фонду у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи за Списком № 1 в міжатестаційний період лише з підстав формальної затримки завершення проведення чергової атестації робочих місць не з вини позивача за обставин, коли умови та характер праці особи в цей період не змінювались, і це підтверджено результатами атестації робочих місць за 1994, 2001, 2006 роки, є прямим порушенням конституційного права позивача на належне пенсійне забезпечення.
13.09.2022 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_1 з 2022 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування». За матеріалами пенсійної справи загальний страховий стаж позивача складає 32 роки 03 місяці 27 днів, у тому числі по Списку № 1 17 років 07 місяців 04 дні. Періоди роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006, з 29.12.2011 по 25.12.2012 в ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» до пільгового стажу за Списком 3 1 не зараховано, оскільки в ці періоди підприємством не проведено атестацію робочого місця на посаді «оператор машин». 03.05.2022 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 та надав пакет документів. Листом відповідача від 30.06.2022 позивача повідомлено про незарахування періодів роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006, з 29.12.2011 по 25.12.2012. В трудовій книжці позивача відсутні відомості за вказані період роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1. Позивач надав до Головного управління довідки від 28.04.2022 № 023-714, № 023-715, уточнюючі особливий характер робіт, умов праці, необхідний для призначення пільгової пенсії за періоди роботи з 10.04.1997 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 02.08.2016 відповідно, за Списком № 1. У вказаних довідках заначено, що атестація робочого місця на підприємстві проводилась на підставі постанов: від 20.10.1994 № 813, від 25.12.2001 № 1269, від 29.12.2006 № 992, від 26.12.2012 № 659. Згідно із п. 4 Порядку № 442 та п.п. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації. Тобто в періоди роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006, з 29.12.2011 по 25.12.2012, підприємством не проводилась атестація робочих місць на посаді «оператор машин». Документи, які б свідчили про протилежне, до Головного управління не надавались, отже підстави для зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу позивачу за Списком № 1 відсутні.
Згідно ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 31 січня 2002 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2022 році позивачу виповнилось 50 років.
З 25.03.2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відповідним доводам сторін, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду України у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 надав до Головного управління довідки від 28.04.2022 № 023-714, № 023-715, уточнюючі особливий характер робіт, умов праці, необхідний для призначення пільгової пенсії за періоди роботи з 10.04.1997 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 02.08.2016 відповідно, за Списком № 1.
Крім іншого, у вказаних довідках заначено, що атестація робочого місця на підприємстві проводилась на підставі постанов: від 20.10.1994 № 813, від 25.12.2001 № 1269, від 29.12.2006 № 992, від 26.12.2012 № 659.
Враховуючи пункт 4 Порядку № 442 та підпункт 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, якими передбачено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років, відповідач дійшов висновку, що в періоди роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006, з 29.12.2011 по 25.12.2012, підприємством не проводилась атестація робочих місць на посаді «оператор машин».
Саме відсутність атестації робочого місця позивача і слугувала підставою для незарахування ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів його роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006, з 29.12.2011 по 25.12.2012.
З огляду на викладене та, враховуючи, що період роботи працівника підлягають зарахуванню до пільгового стажу за результатами попередньої атестації, суд вважає безпідставним незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів його роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006, з 29.12.2011 по 25.12.2012 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат».
Отже, відмова відповідача, що полягала у не зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періодів роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», є протиправною.
Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд виходить з наступних міркувань.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.
Враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається, нараховується та виплачується з дня звернення за пенсією, крім випадків, визначених цією статтею, ОСОБА_1 має право на донарахування та виплату пенсії за невраховані періоди роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, при зверненні до суду ОСОБА_1 , у відповідності до Закону України «Про судовий збір», сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. у відпустці, рішення ухвалене в перший робочий день.
Керуючись ст.ст. 241-250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна