Справа № 240/11662/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109040000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватний нотаріус Романівського районного нотаріального округу Прогонного Євгена Михайловича про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом у кому просить:
- визнати неправомірними дії Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватний нотаріус Романівського районного нотаріального округу Прогонного Євгена Михайловича щодо відмови їй у державній реєстрації прав та їх обтяжень на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер обтяження 506 згідно заяви Іпотекодержателя ЗАТ АК Промінвест банк відповідно до договору іпотеки шляхом знаття даної заборони та виключення з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватний нотаріус Романівського районного нотаріального округу Прогонного Євгена Михайловича здійснити державну реєстрацію прав та їх обтяжень шляхом знаття заборони з реєстраційним номером обтяження 506 від 21.03.2008 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи вимоги заявлені до відповідача позивач вказав, що з метою припинення обтяження (заборони) відчуження накладеного по заяві Іпотекодержателя ЗАТ АК Промінвестбанк приватним нотаріусом Романівського районного нотаріального округу Прогонним Є.М. 21.03.2008 за реєстром №506 договору іпотеки на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до останнього із відповідною заявою, однак отримав відмову у здійсненні такої реєстраційної дії, мотивовану відсутністю документів.
Такі дії відповідача вважає неправомірними та такими, що порушують право на повноцінне користування та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Ухвалою суду від 30.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
14.09.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що у зв`язку з наданням зняттю заборони статусу нотаріальної дії, при її вчиненні нотаріуси керуються загальними правилами вчинення нотаріальних дій, що визначені у главі 4 розділу III Закону України «Про нотаріат» та розділі І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому заборона відчуження, накладена за заявою іпотекодержателя може бути знята нотаріусом лише у зв`язку із наявним повідомленням кредитора про погашення позики. У даному випадку таке повідомлення відсутнє, що слугувало підставою для відмови у задоволенні заяви позивача.
Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 21 березня 2008 року ЗАТ (на момент укладення) "Акціонерний комерційний промисловий-нвестиційний банк та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № Ф-222, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 200750,00 грн, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі і строки на умовах, що передбачені кредитним договором, але не пізніше 19 березня 2018 року.
В забезпечення виконання зобов`язання позичальника, що випливають з кредитного договору від 21.03.2008 між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Відповідно до рішення Романівського районного суду від 23 грудня 2014 року у справі № 290/637/14-ц відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
З метою припинення обтяження (заборони) відчуження накладеного по заяві Іпотекодержателя ЗАТ АК Промінвестбанк приватним нотаріусом Романівського районного нотаріального округу Прогонним А.М. 21.03.2008 року за реєстром №506 договору іпотеки на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до повідомлення відповідача від 26 травня 2021 року, відмовлено у державній реєстрації обтяження (заборони) на нерухоме майно житловий будинок.
Позивач вважаючи таку позицію державного реєстратора помилковою, а його дії протиправними а тому звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.
На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).
Частинами 1-2 статті 2 вказаного Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження;
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 3 Закону №1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
При цьому, ст. 4 Закону №1952-ІV визначено речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 4 Закону України №1952-ІV передбачено, що державній реєстрації прав підлягають, серед іншого, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, як то заборона відчуження та/або користування
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Пункт 9 частини 1 статті 34 Закону №3425-XII передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Державним реєстратором є нотаріус (п.2 ч.1 ст.10 Закону №1952-ІV).
Внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано статтею 26 Закону України №1952-ІV.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України №1952-ІV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
При цьому, законом України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» від 14 липня 2020 року №775-ІХ (далі - Закон №755-ІХ), який набрав чинності 08 серпня 2020 року, внесено зміни до пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон 3425-ХІІ).
У зв`язку з цим, зняттю заборони відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації, надано статусу нотаріальної дії.
Вчинення нотаріальної дії «зняття заборони» регулюється статтею 74 Закону №3425- XII, главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації», Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 (далі - Правила).
За вимогами статті 74 Закону 3425-ХІІ, нотаріус може зняти заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна у зв`язку із одержанням повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини.
Таким чином, нотаріус може вчинити дію щодо зняття обтяження на нерухоме майно, яке передане в іпотеку іпотекодержателю за наявності повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, тобто повідомлення про повне виконання зобов`язань іпотекодавцем.
У зв`язку з наданням зняттю заборони статусу нотаріальної дії, при її вчиненні нотаріуси керуються також загальними правилами вчинення нотаріальних дій, що визначені у главі 4 розділу III Закону №3425- XII та розділі І Порядку, зокрема, щодо встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, перевірки повноважень представника особи тощо.
Відповідно до пункту 5 глави 15 розділу II Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувана за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; у випадках, передбачених частиною першою статті 537 Цивільного кодексу України; в інших випадках, передбачених законом.
Вчинення нотаріальної дії супроводжується вчиненням посвідчувального напису про неї на відповідному документі. При одержанні повідомлення про припинення, визнання недійсними за рішеннями судів договорів застави (іпотеки), ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, повідомлення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, - на примірнику повідомлення (заяви), поданих кредитором (обтяжувачем) або боржником, нотаріусом вчиняється посвідчувальний напис про зняття заборони.
При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення (заяву) може подати як кредитор - (обтяжувач), так і боржник у разі подання останнім безспірних доказів виконання зобов`язання. На прохання боржника (кредитора) справжність підпису на такому повідомленні (заяві) може бути засвідчено у відповідності до статті 78 Закону 3425-ХІІ нотаріусом, яким безпосередньо та одночасно буде знято заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нього).
Згідно з ч.2 статті 27 Закону України №1952-ІV визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:
- судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
- рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;
- визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;
- рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;
- договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;
- закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;
- інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядоком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі Порядок №1127)
Пунктами 6, 18, 19, 23 Порядку №1127, визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Відтак, як свідчать матеріали справи, позивач звернувшись до відповідача із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки, укладеного між її чоловіком та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не додав законодавчо визначених документів, яка б свідчила про повну відсутність заборгованості за вказаним договором.
Отже, в контексті наведеного, слід відмітити, що записи до Державного реєстру можуть бути внесені лише на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Натомість, запис про припинення обтяжень, внесений в Державного реєстру на підставі рішень державного реєстратора відповідно до поданих йому документів може бути внесений лише у разі скасування відповідного рішення державного реєстратора або на підставі його рішення про припинення обтяження, але прийнятого на підставі, у межах та у спосіб встановлений законодавством, у тому числі відповідно до вимог Закону №1952-ІV та відповідних нормативних документів щодо застосування цього Закону, а саме, на підставі документів, встановлених законодавством, та при зверненні з відповідною заявою уповноваженої особи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.05.2019 у справі №815/5855/14.
Щодо юрисдикції вказаного спору, суд вважає за необхідне вказати наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №490/5986/17-ц вказано на те, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження його дій критерієм розмежування юрисдикційності спору є предмет оскарження.
При цьому, якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви з підстав протиправності відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третій осіб, то такий спір є публічно-правовим. В даному випадку предметом оскарження є обмеження на нерухоме майно позивача, а тому вказаний спір належить до розгляду адміністративним судом.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Враховуючи досліджені судом матеріали та висновки суду викладені вище, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав з огляду на те, що згідно з положеннями Закону України №1952-ІV у відповідача відсутні законодавчо визначені підстави для скасування/зняття заборони відчуження нерухомого майна.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного суду є захист порушених прав фізичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи наведене, з урахуванням висновків суду у даній справі, процесуальна необхідність у задоволенні позовних вимог відсутня.
Питання про розподіл судом вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246,256 КАС України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватний нотаріус Романівського районного нотаріального округу Прогонного Євгена Михайловича ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова