Справа № 520/3792/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
21 листопада 2022 року Справа № 520/3792/22
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:
бездіяльність Державної установи Харківський слідчий ізолятор Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо невиплати грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, під час звільнення із служби, у сумі 11386,44 грн визнати протиправною;
зобов`язати Державну установу Харківський слідчий ізолятор Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виплатити неотриману грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, під час звільнення із служби, у сумі 11386,44 грн.
Ухвалою від 22.02.2022 позовна заява залишена без руху та надано позивачу термін - не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення строку на звернення до суду.
Копія ухвали отримана позивачем 03.11.2022 та 14.11.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної зави (дата поштового відправлення 12.11.2022)
У заяві про поновлення строку на звернення до суду позивач зазначив, що 19.11.2021 у день звільнення довідка про виплату грошової компенсації за формою згідно з додатком 7 Порядку забезпечення речовим майном персоналу державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постаново. КМУ від 14.08.2013 № 578 йому не надана. 19.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату належної суми грошової компенсації та надати довідку про виплату грошової компенсації замість предметів речового майна. На вказаний запит відповідь отримана 26.01.2022 та надана відповідна довідка, з якої позивачу стало відомо про розмір компенсації.
Вирішуючи питання наявності підстав для поновлення строку на звернення до суду суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 вказаної вище статті).
Згідно ч.5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача виплатити неотриману грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, під час звільнення із служби, у сумі 11386,44 грн.
Позивач зазначає, що з 11.04.1998 по 19.11.2021 року проходив службу у ДУ Харківський слідчий ізолятор Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.
Наказом ДУ Харківський слідчий ізолятор Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 19.01.2021 року №197/ОС-21 звільнений зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", за власним бажанням.
19.01.2022 року позивач направив до відповідача запит на отримання публічної інформації щодо отримання довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, під час звільнення зі служби. Також просив повідомити загальну суму грошової коменсації.
На вказаний запит відповідачем надано відповідь від 26.01.2022 якою повідомлено, що сума грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна складає 11386,44 грн.
Суд зазначає, що Верховний Суд в постановах від 13.05.2019 у справі № 120/4414/18-а, від 12.02.2019 у справі № 807/12/18 зробив висновок, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, Верховний Суд наголосив, що положення повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.
Отже, з дня ознайомлення з довідкою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та неотримання вказаної суми при остаточному розрахунку при звільненні, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після неотримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових компенсації звернулась до державної установи із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від владного суб`єкту відповіді на подану нею заяву.
Разом з тим до матеріалів позовної заяви додана довідка № 19 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, у якій зазначено, що позивачу до виплати підлягає 11386,14 грн., яка має особистий підпис позивача про ознайомлення , який проставлено 10.11.2021 року.
Суд звертає увагу, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Правову природу компенсації за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п?ятою статті 122 КАС України.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верхового Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2021 року по справі № 380/5093/20.
Зважаючи на те, що про порушення своїх прав на отримання грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування позивач дізнався під час не проведення остаточного розрахунку при звільненні зі служби 19.11.2021, про розмір належної компенсації ознайомлений під підпис 10.11.2021 року, проте з позовом звернувся до суду лише 17.02.2022 року, тобто поза межами місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував належним чином поважності причин пропуску строку звернення до суду, з огляду на що недоліки позовної заяви у вказаній частині не усунуті, відтак позовна заява підлягає поверненню.
Керуючись положеннями ст. 122-123,169 КАС України суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
Позовну заяву повернути заявнику.
Роз`яснити, що за приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду з дня складення повного судового рішення.
Суддя Зоркіна Ю.В.