Справа № 160/12584/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 151 541, 75 грн;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 50 000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУНП від 21.09.2021 № 257 о/с за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, до полковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції з 26.09.2020 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов?язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.09.2020 № 1486к в частині накладення на полковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.09.2020 № 257 о/с, з урахуванням змін, внесених наказом ГУНП від 19.10.2020 року №282 о/с, в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 26.09.2020 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення по цій справі у сумі 46421,65 грн. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11893,15 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі № 160/12290/20 Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області прийняло наказ № 33 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 21 вересня 2020 року № 257 о/с:

«пункт наказу (зі змінами внесеними наказом ГУНП в Дніпропетровській областівід 19 жовтня 2020 року № 282 о/с) про звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв?язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 (0050099), начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції, з 26 вересня 2020 року, зі встановленням преміювання за вересень 2020 року у розмірі 0%, з невикористаною частиною щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час у кількості: основної 20 діб, додаткової 10 діб, та сумою відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, що складає 3842, 34 гривень, скасувати та вважати його поновленим на службі в поліції на посаді начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції, з 26 вересня 2020 року.

Нарахувати та виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 (0050099), начальнику Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 вересня 2020 року до 25 січня 2021 року у сумі 46421,65 гривень.»

У трудовій книжці позивача 01.02.2021 року зроблено відповідний запис за № 17 про поновлення його на раніше займаній посаді.

У лютому 2021 року на особовий рахунок ОСОБА_1 зараховано 11 714,76 грн.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.02.2021 року № 110 о/с відповідно до пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено (у зв?язку з проведенням реорганізації), з 26 лютого 2021 року полковника ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції, звільнивши з посади начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції (підстава: рапорт ОСОБА_1 від 24 лютого 2021 року та наказ Національної поліції України від 23 грудня 2020 року № 1019).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 160/12290/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в адміністративній справі № 160/12290/20 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 160/12290/20, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області прийняло наказ від 15.04.2021 № 169 о/с, згідно з яким, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, про що 15.04.2021 року зроблено відповідний запис за № 18 у трудовій книжці позивача.

Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі № 160/12290/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 року у справі № 160/12290/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу скасовано в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу залишено без змін.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі № 160/12290/20, в частині задоволених позовних вимог, набрало законної сили 11.05.2022 року.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 року у справі № 160/12290/20, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області 16.05.2022 року прийнято наказ № 559 о/с, яким до наказу ГУНП від 15 квітня 2021 року № 169 о/с внесено наступні зміни:

«пункт наказу про звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв?язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 (0050099) оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) відділу кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції, з 15 квітня 2021 року, зі встановленням преміювання за квітень 2021 року у розмірі 0%, з невикористаною частиною щорічної відпустки за 2021 рік за фактично відпрацьований час у кількості: основної 8 діб, додаткової 4 доби та сумою відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, що складає 3842,34 гривень на підставі наказу ГУНП від 14 вересня 2020 року № 1486 к, скасувати та вважати його поновленим на службі в поліції на посаді оперуповноваженого (за рахунок посади оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи) відділу кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції, з 15 квітня 2021 року.

Виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 (0050099) оперуповноваженому (за рахунок посади оперупоноваженого сектору розкриття злочинів проти особи) кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції середній заробіток за час вимушеного прогулу.»

31.05.2022 року, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20, ОСОБА_1 виплачено компенсацію за вимушений прогул в розмірі 34 706,89 грн. (за період з 26.09.2020 по 21.01.2021 117 днів) за посадою начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Позивач, враховуючи, що за період з 16.04.2021 по 15.05.2022 року середній заробіток за час вимушеного прогулу йому не нараховано та не виплачено, звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймаючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вже було зазначено вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов?язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.09.2020 № 1486к в частині накладення на полковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.09.2020 № 257 о/с, з урахуванням змін, внесених наказом ГУНП від 19.10.2020 року №282 о/с, в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 26.09.2020 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення по цій справі у сумі 46421,65 грн.

У зв?язку з неодноразовим оскарженням рішення в судах апеляційної та касаційної інстанції, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі № 160/12290/20 набрало законної сили 11.05.2022 року.

ОСОБА_1 поновлений на посаді з 16.05.2022 року, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці.

Таким чином, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 вирішено питання про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.09.2020 року по 25.01.2021 року.

У порядку негайного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 у лютому 2021 року на особовий рахунок ОСОБА_1 зараховано 11 714,76 грн.

30.05.2022 року, після набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 законної сили (11.05.2022 року), на особовий рахунок ОСОБА_1 виплачено компенсацію за вимушений прогул в розмірі 34 706,89 грн.

Отже, відповідачем виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 у відповідності до норм чинного законодавства, без затримки виплати середнього заробітку, як про це зазначає позивач.

Водночас, судом встановлено, що після поновлення ОСОБА_1 на посаді, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області не виплатило йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26 січня 2021 року по 15 травня 2022 року.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що провадження у справі № 160/12290/20, за результатом розгляду якої позивач просив, у тому числі, визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення зі служби, було відкрито 15.10.2020 року, що, на думку суду, свідчить про те, що спір про поновлення позивача на роботі розглядався більше одного року не з його вини, оскільки позивач своєчасно звернувся до суду із відповідним позовом, а відтак, на користь ОСОБА_1 має бути стягнутий середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно правових позицій Верховного Суду викладених в постановах від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У постановах від 25.09.2019 у справі № 813/4668/16, від 21.03.2018 у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 в справі №823/1507/18, від 29.01.2020 у справі № 820/2894/16, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 24.12.2020 в справі №807/2434/15, від 19.04.2021 в справі №826/11861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України). Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно з статтею 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Дніпропетровським окружним адміністративним судом 25.01.2021, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 01.02.2021; в подальшому, позивача звільнено 15.04.2021, рішення суду про поновлення його на посаді набрало законної сили 11.05.2022, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 16.05.2022.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу за період з 16.04.2021 по 11.05.2022, та середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 26.01.2022 по 31.01.2021 та з 12.05.2022 по 15.05.2022.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року у справі № 160/12290/20 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 року у справі № 160/12290/20, визначено, що у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 та Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України 06.04.2016 №260 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 383,65 грн.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, доводи відповідача стосовно того, що з 26.02.2021 ОСОБА_1 перебував на посаді оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП, а тому час з 26.02.2021 по день видання наказу ГУНП від 16.05.2022 № 559 о/с не може братися для розрахунку часу вимушеного прогулу, суд вважає безпідставними, з огляду на те що звільнення позивача 15.04.2021 року відбулось у зв?язку з прийняттям постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 160/12290/20, незважаючи на те, що позивача, за його рапортом було переміщено на посаду оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП.

При цьому, за приписами статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Враховуючи, що рішенням суду позивача поновлено на посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, а дії відповідача щодо звільнення позивача 15.04.2021 року вчинені на виконання рішення суду у справі № 160/12290/20, як і його поновлення 16.05.2022 року, тому застосуванню для розрахунку середнього заробітку підлягає середньоденне грошове забезпечення у розмірі 383,65 грн, яке розраховане у справі № 160/12290/20.

Щодо кількості днів вимушеного прогулу, то суд враховує наступне.

Так, по 25.01.2021 року позивачу нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

01.02.2021 року позивача поновлено на раніше займаній посаді.

Отже, за період з 26.01.2021 по 31.01.2021 кількість днів затримки виконання судового рішення складає 6 днів.

З 01.02.2021 року позивач поновлений на раніше займаній посаді, з 25.02.2021 року за власним рапортом його переміщено на посаду оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП, а 15.04.2021 року звільнено на виконання постанови суду у справі № 160/12290/20.

Отже, з 16.04.2021 по 11.05.2022 кількість днів вимушеного прогулу для розрахунку середнього заробітку складає 391 день.

З 12.05.2022 по 15.05.2022 року кількість днів затримки виконання судового рішення 4 дні.

Отже, кількість днів вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення складає 401 день (6+391+4).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення, який підлягає стягненню на користь позивача становить 383,65 х 401= 153 843,65 грн.

Водночас, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та заробітної плати (грошового забезпечення), слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Також і відповідно до пункту 3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як встановлено зі змісту даного позову, позивач в обґрунтування стягнення компенсації за моральну шкоду посилається на те, що за час проведення службового розслідування з 27.07.2020 та відсторонення його від виконання службових обов?язків, він через погіршення стану здоров?я звернувся до медичного закладу зі скаргами на захворювання серцево-судинної системи та знаходився на лікуванні з 03.08.2020 до 26.09.2020, що стало наслідком вчинення протиправних дій зі сторони відповідача, тому просить компенсувати йому моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Однак, на підтвердження того, що такої моральної шкоди у наведеній сумі позивач зазнав саме внаслідок протиправних дій Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, позивачем жодних доказів надано не було.

Окрім того, позивачем не надано суду листки непрацездатності та докази витрачених коштів на медичні препарати та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення саме відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між протиправністю дій відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачеві у розмірі 50 000 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

У зв?язку з тим, що позивач відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» має пільгу щодо сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Щодо витрат на правничу допомогу та гонорару адвоката, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статті 134 КАС України. Згідно з частинами 3, 4 цієї статті для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 зазначив, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання - передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 по справі № 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження надання правничої допомоги позивачем надано лише копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4953, жодних інших доказів надання правової допомоги суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає не підтвердженими судові витрати позивача на професійну правничу допомогу та гонорару адвоката, оскільки до суду не надані докази на підтвердження понесених витрат у справі № 160/12584/22.

У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. у відпустці, рішення ухвалене в перший робочий день.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, 20-А м. Дніпро, 49101, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення у розмірі 153 843,65 грн з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна