Справа № 320/9773/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року № 320/9773/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та податкової вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі Головне управління ДПС у Київській області) в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 0-1015;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 11.09.2020 № 3931/Є199-00-06-02-04-09;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 03.09.2020 № 195635-55.

У зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України КАС України, ухвалою суду від 20.10.2020 позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивач усунув недоліки у строк та у спосіб, що визначені в ній шляхом подання уточненої позовної заяви, відповідно до прохальної частини якої позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 0-1015 та податкову вимогу від 03.09.2020 № 195635-55.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними, оскільки приміщення, які належать йому на праві власності, розташовані на земельних ділянках сільськогосподарського призначення, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розумінні статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку з тим, що ці будівлі позивач використовує для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції. Також позивач стверджує, що йому на праві власності належить сільськогосподарська техніка, яка використовується для оброблення земель та знаходиться у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, на думку позивача, Олександрівської сільською радою порушено порядок прийняття та опублікування рішення, а тому ставка податку, встановлена таким рішенням, не може бути застосована.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головним управлінням ДПС у Київській області, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також на думку податкового органу, позивач не є сільськогосподарським товаровиробником.

Крім того, відповідач стверджує, що платник із письмовою заявою про проведення звірки/перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не звертався.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Судом встановлено що, позивач є співвласником нежитлової будівлі, літ. «А» площею 851,2 кв.м (бокс «А»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу належить 1/6 частка у праві приватної спільної часткової власності на вказану нежитлову будівлю. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 29.09.2008 у Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» та підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно від 29.09.2008, видане на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради № 34 від 29.07.2008 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20398144 від 29.09.2008 року, технічним паспортом нежитлової будівлі, літ. «А» площею 851.2 кв.м (бокс «А»), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що належність вказаної нежитлової будівлі до будівель саме сільськогосподарського призначення підтверджується також витягом; з протоколу № 1 від 22.05.2008 загальних зборів власників майнових сертифікатів АТ «Жовтень» СТОВ «Олександрівка».

Вказане нерухоме майно у вигляді частки у праві спільної часткової власності на нього, було набуто позивачем в процесі приватизації та виділення в натурі майна, що належало СТОВ «Олександрівка». Позивач наголошує на тому, що частку в нежитловому приміщенні він використовує в процесі сільськогосподарської діяльності для зберігання зерна, розміщення сільськогосподарської техніки по обробці і збиранню сільськогосподарської продукції.

Позивач наголошує, обробляє власну земельну ділянку площею 2,45 га, яка розміщена на території Олександрівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується державним актом IV-КВ № 034642 виданий Олександрівською сільською радою 19.10.2001 про право власності на земельну ділянку.

Також, позивач обробляє земельну ділянку, яка належить його дружині ОСОБА_2 площею 2.45 га, яка розміщена на території Олександрівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується державним актом IV-КВ № 034641 виданий Олександрівською сільською радою 19.10.2001 про право власності на земельну ділянку.

Рішенням 13 сесії VІІ скликання Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 14.06.2018 № 254-33-VІІ затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Олександрівської сільської ради на 2019 рік.

Відповідно до пункту 5 цього Положення ставка податку для інших об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, встановлюється у розмірі 1% відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м бази оподаткування.

У червні 2020 року на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення форми «Ф» Головного управління ДПС у Київській області від 04.03.2020 року № 0-1015, яким визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 5920,10 грн зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 року.

Позивач оскаржив його до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби від 11 вересня 2020 року № 3931/Ш/99-00-06-02-04-09 за результатами розгляду, скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 04.03.2020 року № 0-1015 залишено без змін.

23.09.2020 року на адресу позивача надійшла податкова вимога форми «Ф» від 03.09.2020 року № 195635-55 про наявність податкового боргу у розмірі 5920,10 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті).

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За змістом підпункту «ж» пункту 266.2.2 статті 266 ПК України, передбачалося, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі № 0340/1905/18, зазначив, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачена податкова пільга в тому числі й для фізичних осіб, що свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно із якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Установлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналіз змісту цієї норми у наведених редакціях дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно із положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та такі інші.

До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Які саме будівлі сільськогосподарського призначення мають статус інших, нормативно-правові акти не визначають.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте наведене у зазначеній нормі ПК України визначення сільськогосподарського товаровиробника діє саме для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, тобто, виключно для визначення групи суб`єкта господарювання при застосуванні спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а тому до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Натомість згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

При вирішенні спірного питання суд враховує, що відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Спеціальним законом у сфері сільськогосподарської діяльності, а саме Законом України «Про сільськогосподарський перепис» закріплено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Також у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», який є чинним, міститься наступне визначення, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 822/3289/17; від 10.04.2020 у справі № 823/1751/17, від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19 та від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17.

Позивач стверджує, що займається виробництвом сільськогосподарської продукції та її реалізацією, використовуючи належне йому нерухоме майно у вигляді 1/6 частки нежитлової будівлі, літ. «А» площею 851,2 кв.м (бокс «А»), а тому в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.

На підтвердження того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та/або виробником сільськогосподарської продукції, останнім до суду надано суду державний акт IV-КВ № 034642, виданий Олександрівською сільською радою 19.10.2001 про право власності на земельну ділянку, державний акт IV-КВ № 034641, виданий Олександрівською сільською радою 19.10.2001 про право власності на земельну ділянку, свідоцтво про реєстрацію трактора серії НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію комбайна серії НОМЕР_2 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.09.2008, видане на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради № 34 від 29.07.2008,витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20398144 від 29.09.2008 року, технічним паспортом нежитлової будівлі, літ. «А» площею 851.2 кв.м (бокс «А»), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Проте надані позивачем докази підтверджують наявність у його власності та його дружини земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нежитлової будівлі та сільськогосподарської техніки.

У позовній заяві позивач стверджує використовує земельні ділянки для вирощення сільськогосподарської продукції, а належне йому нерухоме майно у вигляді 1/6 частки нежитлової будівлі, літ. «А» площею 851,2 кв.м (бокс «А») використовує для зберігання зерна та сількогосподарської техніки.

Однак, твердження позивача про те, що його діяльність підпадає під законодавче визначення сільськогосподарського товаровиробника, ґрунтується виключно на власних поясненнях, які не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 73, 74, КАС України.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.11.2018 по справі № 805/528/17-а (адміністративне провадження №К/9901/3571/17, К/9901/3590/17), згідно з принципом змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Судом встановлено, що у матералах справи відсутні та позивачем не надані допустимі докази здійснення ним діяльності по виробництву сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

Факт наявності у власності ОСОБА_1 земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та нежитлової будівлі не є свідченням належності позивача до сільськогосподарських товаровиробників.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до позивача не застосовується пільга, встановлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, тому оскаржуване податкове повідомлення рішення, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, відповідає вимогам чинного законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для його скасування.

Щодо доводів позивача про оприлюднення та невідповідність вимогам законодавства рішення 13 сесії VІІ скликання Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 14.06.2018 № 254-33-VІІ затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Олександрівської сільської ради на 2019 рік, слід зазначити наступне.

Відповідно до пунктку 12.3 статті 12 ПУ України ( у редакції, чинній на дату прийняття рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно із підпунктом 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У відповідності до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР), акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини дванадцятої статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV встановлено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 № 2245-VIII установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 ПК України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Рішення Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 14.06.2018 № 254-33-VІІ, яким затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Олександрівської сільської ради на 2019 рік, є чинним та таким, що підлягає застосуванню, оскільки протягом 2018 року норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України були зупинені у дії, а також відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття та опублікування рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач фактично оскаржує дії органу місцевого самоврядування щодо неналежного порядку опублікування рішення від 14.06.2018 № 254-33-VІІ, що не є предметом спору у цій справі.

Крім того, суд звертає увагу, що доказів визнання протиправним та нечинним вказаного рішення суду також не надано і судом не встановлено.

Позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги є похідною від вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2020 № 0-1015, яким нараховано грошове зобов`язання позивачу, а тому суд приходить до висновку, що вказана вимога також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 14, 73- 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255,295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 04.03.2020 № 0-1015 та податкової вимоги Головного управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 03.09.2020 року № 195635-55 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.