Справа № 360/1461/22
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року справа №360/1461/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. у справі № 360/1461/22 (головуючий І інстанції суддя І.В.Тихонов) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

11 травня 2022 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просило:

-визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04.05.2022 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 67839039 за виконавчим листом № 360/4090/21, виданим Луганським окружним адміністративним судом 17.11.2021.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 р. у справі № 360/1461/22 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. В зв`язку з введенням в Україні військового стану управління вимушено було докладати додаткових зусиль для організації діяльності в належному режимі. Крім того, у відповідача відсутній відкритий рахунок в АТ «Ощадбанк». Позивач скерував в ІКІС ПФУ Підсистема «Реєстр судових рішень» суму заборгованості за рішенням Луганського окружного суду від 17.11.2021 року у справі № 360/4090/21, тобто невиконання судового рішення має місце за наявності поважних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти її задоволення і погоджувався з аргументацією судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.05.2018 по 31.07.2021; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.08.2021; - стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.05.2018 по 31.07.2021 у розмірі 414078 (чотириста чотирнадцять тисяч сімдесят вісім) гривень 67 копійок; - рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

Постановою державного виконавця від 10.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67839039 з примусового виконання виконавчого листа № 360/4090/21 виданого 17.11.2021 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2021 року. Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

30.12.2021 Головне управління листом № 1200-0306-8/61994 повідомило відповідача, зокрема, що ОСОБА_1 було запрошено до Головного управління з метою проходження фізичної ідентифікації і надання оновленого банківського рахунку у форматі IBAN, для забезпечення виконання рішення суду та виплати пенсії. Станом на 28.12.2021 з документами ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України не звертався. Головне управління вжило заходів з метою належного виконання рішення суду, втім затримка у виплаті коштів зумовлена не бездіяльністю Головного управління, а відсутністю оновлених реквізитів банківського рахунку ОСОБА_1 , що не належить до компетенції Головного управління. Враховуючи вищевикладене, пенсійні виплати ОСОБА_1 проводитимуться за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік, після проходження ним верифікації та надання оновленого банківського рахунку у форматі IBAN. Таким чином, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі № 360/4090/21 фактично виконано в повному обсязі.

29.04.2022 на електронну адресу Головного управління з електронної пошти: надійшла вимога відповідача від 29.04.2022 без номеру про надання у строк до 04.05.2022 інформації щодо повного та фактичного виконання Рішення від 27.09.2021 у справі № 360/4090/21.

Листом від 02.05.2022 № 1200-0505-8/12470 Головне управління надало відповідь на вимогу від 29.04.2022, якою повідомило відповідачу про заходи, вжиті на виконання Рішення від 27.09.2021 у справі № 360/4090/21.

Дослідженням інформації з ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплати пенсій (ППВП)» встановлено, що остання виплата пенсії ОСОБА_1 проводилась 04.04.2018 на рахунок банку.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що судове рішення позивачем, як боржником у справі № 360/4090/21, не виконано без поважних причин.

Колегія судді при вирішенні апеляційної скарги виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої, пункту 16 частини третьої статті 18 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон № 1404) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частинами другою, третьою статті 63 Закону № 1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону України Про виконавче провадження встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону № 1404).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та у справі № 360/4708/20.

Разом з тим для визначення наявності підстав для врахування вищевказаної судової практики визначальною обставиною є встановлення судом невиконання судового рішення за умови лише поважних причин.

Так, при вирішенні спору у цій справі, суди виходили з того, що з огляду на положення статті 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зобов`язання поновити виплату пенсії з моменту її припинення за судовим рішенням включає в себе як невід`ємну частину зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з виплати пенсії, що виникла з моменту припинення виплати пенсії до моменту поновлення виплати пенсії. Тільки після виплати заборгованості з пенсії за минулий період рішення суду про зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії з моменту її припинення вважається виконаним.

Надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача щодо поважності причин, які створили перешкоди для невиконання судового рішення, суд першої інстанції зазначив про таке: позивачем не надано суду доказів на підтвердження інформації зазначеної ним у позовній заяві та у клопотанні про долучення документів, а саме: доказів поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.08.2021; доказів на підтвердження нарахування пенсії в межах виплати за один місяць з 01.11.2021 по 30.11.2021 (за листопад 2021 року) в сумі 12248,98 грн.; доказів про облік заборгованості у розмірі 414078,67 грн. та про внесення цієї заборгованості до ІКІС ПФУ: Підсистема «Реєстр судових рішень»; доказів про направлення листів ОСОБА_1 від 25.11.2021 вихід. № 4662-5207/В-02/8-1200/21, від 20.12.2021 № 5001-5504/В-02/8-1200/21, від 07.07.2022 № 1200-0505-8/15298 з метою проходження фізичної ідентифікації і наданням оновленого банківського рахунку у форматі IBAN, з відміткою про належне повідомлення.

Однак, стверджуючи про невжиття позивачем заходів з метою виконання рішення суду, суд першої інстанції не витребував належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України щодо відсутності належного фінансування для виконання рішення суду.

Наведене свідчить про нез`ясування судом обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, та є порушенням статей 9, 242 КАС України, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення.

Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

За приписами пунктів 1, 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (далі Положення № 28-2), Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Пунктом 3 Положення № 28-2 занотовано, що основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

За правилами пункту 4 Положення № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції не дослідив питання наявності чи відсутність відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами. Судом не було витребувано належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України щодо відсутності належного фінансування для виконання рішення суду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд у цьому випадку застосував формальний підхід у питанні належної оцінки застосування до спірних правовідносин наслідків частини другої статті 75 Закону України Про виконавче провадження у контексті обставин цієї справи, зокрема поважності причин, що стали підставою для покладення на позивача оспорюваної відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обставини справи встановлені неповно, судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому є підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, п. 4 ч. 1 ст. 317,321,322,325,328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. у справі № 360/1461/22 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. у справі № 360/1461/22 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04.05.2022 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 67839039 за виконавчим листом № 360/4090/21, виданим Луганським окружним адміністративним судом 17.11.2021.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв