Справа № 320/672/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 листопада 2022 року Справа № 320/672/22 ЗП/280/24/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла справа за позовною заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років №60 від 20.12.2021;

зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 14.12.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 вiд 04.06.2019, вiдповiдно до резолютивноп його частини визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХII зi змiнами, внесеними законами України "Про внесення змiн до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" вiд 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Зазначає, що надавав відповідачу первиннi документи, які містять інформацію про наліт годин та його повноваження, висновок вiдповiдача про неможливість призначити йому пенсію за вислугу років є безпідставним, оскільки спеціальний стаж роботи, який дає право позивачу на пенсію за вислугу років, станом на момент його звернення із заявою про призначення пенсії (14.12.2021) складає 28 рокiв, що є достатнім при необхідних 25 роках, на день надання до відповідача відповідних документів, а саме станом на 14.12.2021, для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню. З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 адміністративну справу №320/672/22 передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд адміністративної справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

14.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, яка після реєстрації, за принципом екстериторіальності, передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.

До заяви від 14.12.2021 позивачем додано: довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; трудову книжку від 01.11.2000 серії НОМЕР_1 ; диплом від 08.07.1998 серії НОМЕР_2 ; військовий квиток від 21.12.2004 серії НОМЕР_3 ; довідку про нальотогодини у якості командира повітряного судна від 18.11.2021 №153; свідоцтво про народження дитини від 18.06.2009 серії НОМЕР_4 ; паспорт.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 20.12.2021 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 20.12.2021 дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 14.12.2021 №6317. Вік заявника 45 років. Страховий стаж становить 23 роки 6 місяців 11 днів, з них працівником льотного складу 14 років 5 місяців 15 днів (станом на 11.10.2017).

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу та за вислугу років зараховано всі періоди.

Зазначено, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років згідно п.2 розділу XV Закону №1058, у зв`язку з відсутністю (станом на 11.10.2017), 26 років 6 місяців стажу на посаді працівника льотного складу.

Не погоджуючи із підставами прийнятого рішення, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанi дiяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соцiальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, частковоп або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий вiд прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Закону № 1788-ХІІ працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, якi виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсiй за вiком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорiв, якi виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмiр пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працiвникiв, зайнятих в галузях економiки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Згідно з п. «а» ст. 54 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу пiсля досягнення 50 років і за наявності вислуги рокiв на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків, на 01 січня 2016 не менше 25,6 років, на 11.10.2017 не менше 26,6 років у чоловіків.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу: 1976 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченоп абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку, зокрема, 46 років - які народилися з 1 січня 1972 року по 30 червня 1972 року.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019, відповідно до резолютивноп його частини визнано такими, що не вiдповiдають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" вiд 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Окрім того, у другому пункті рішення зазначено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змiн до деяких законодавчих актів України щодо пенсiйного забезпечення" вiд 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" вiд 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом Украпни цього Рiшення.

Враховуючи рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 № 2- р/2019, ст. 54 Закону № 1788-ХII підлягає застосуванню у редакції, до внесення змін Законами України від 02.03.2015 № 213-VIII, вiд 24.12.2015 № 911-VIII.

Тому, згідно з п. «а» ст. 54 Закону № 1788-ХII право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловiкiв i не менше 20 років у жінок.

Порядок обчислення строків вислуги рокiв для призначення пенсій працівникам льотного складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 418 вiд 21.07.1992 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсiй за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 лютого 2000 року № 264 «Про порядок обчислення заробітку для призначення пенсій особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації» встановлено, що особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханiкам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) i бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, заробіток для обчислення пенсії визначається згiдно з пунктом 7 Порядку призначення i виплати пенсiй за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивiльноп авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418 "Про затвердження нормативних актiв з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Згідно з підпунктами «а», «б» пункту 1 зазначеного Порядку: а) кожнi 20 годин нальоту на літаках (крiм нальоту і робіт, передбачених пунктами "б"-"г" цього пункту) - за один місяць вислуги; б) кожнi 12 годин нальоту на вертольотах, в авіації спеціального застосування (санітарні польоти, авіахімічні роботи, аерофотозйомка, патрулювання, зондування атмосфери й інші види робіт), на посадах льотного складу груп супроводження іноземних повітряних суден (лідирувальники), на посада командно-льотного та льотно-інструкторського складу, в тому числі у навчальних закладах по підготовці й підвищенню кваліфікації кадрів льотного складу авіації, - за один місяць вислуги.

Пунктами 2, 3 Порядку обчислення строків вислуги рокiв для призначення пенсій працівникам льотного складу визначено, що обчислення строків вислуги відповідно до пунктів "а" і "б" пункту 1 провадиться шляхом ділення фактичного нальоту годин за весь час роботи на посадах льотного складу відповідно на 20 i 12. Вислуга у річному обчисленні визначається шляхом ділення числа повних місяців вислуги на 12.

Вiдповiдно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.11.2000:

- з 01.09.1993 по 03.07.1998 курсант Державноп льотної академії України місто Кіровоград;

- з 01.11.2000 по 26.08.2004 працював у ВАТ «Авіакомпанія «Константа» на посаді другого пілота літака Як-40;

- з 01.09.2004 по 07.04.2008 працював в Українській авіаційній компанії «Аеростар» на посаді другого пілота літака ЯК-40, командира літака Як-40;

- з 07.07.2008 no 24.02.2011 працював у ТОВ «Авіакомпанія «ІСД-АВІА» на посаді другого пілота літака Falcon- 20, командира літака Falcon-20;

- з 03.03.2011 по 06.05.2014 працював у ТОВ «Авіакомпанія «Челендж Аеро Юкрейн» на посаді командира ПС Фалкон-20 льотної служби;

- з 19.07.2016 по 19.07.2021 працював у ПрАТ «Мiжнародні Авіалінії України» на посаді другого пілота льотноп служби;

- з 26.04.2021 по 18.11.2021 працював у ТОВ «Челендж Аеро Юкрейн» на посаді командира повітряного судна вертольота в льотну службу за сумісництвом;

- з 21.12.2012 по теперішній час працює у ТОВ «Челендж Аеро Юкрейн» на посаді командира повітряного судна вертольота в льотну службу.

У трудовій книжці є відповідні записи, внесенi належним чином, засвідченi печатками пiдприємств.

Окрім записiв у трудовій книжцi спецiальний стаж позивача підтверджується: довiдкою №153 від 18.11.2021, льотною книжкою ОСОБА_1

Вiдповiдно до довiдки № 153 від 18.11.2021 наліт годин у цивiльнiй авіації позивача з 01.09.1993 по 13.11.2021 склалас 6473 год. 28 хв. З яких, 320 год. 21 хв. - наліт на вертольотах, вiдповiдно до підпункту «б» пункту 1 Порядку кожні 12 годин нальоту на вертольотах, в авіації спеціального застосування (санітарні польоти, авіахімічні роботи, аерофотозйомка, патрулювання, зондування атмосфери й iншi види робіт), на посадах льотного складу груп супроводження іноземних повітряних суден (лідирувальники), на посадах командно-льотного та льотно-інструкторського складу, в тому числi у навчальних закладах по підготовці й підвищенню кваліфікації кадрів льотного складу авіації, - за один місяць вислуги. 320:12=26 місяців. Таким чином, стаж нальоту на вертольотах позивача становить 2 роки.

Обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, згідно з Порядком обчислення строків вислуги рокiв для призначення пенсій працівникам льотного складу проводиться таким чином: за період роботи пілотом: (6153:20): 12=26,63. Таким чином, у Позивача наявний спеціальний стаж - 28 років, з наступного розрахунку: 26+2, де 26 - наліт без врахування нальоту на вертольотах, 2 - наліт на вертольотах.

З огляду на те, що позивачем до відповідача надавались первиннi документи, які містять інформацію про наліт годин та його повноваження, висновок відповідача про неможливість призначити йому пенсію за вислугу років є безпідставним, оскільки спеціальний стаж роботи, який дає право позивачу на пенсію за вислугу років, станом на момент його звернення із заявою про призначення пенсії складае 28 років, що є достатнім при необхідних 25 роках, на день надання до відповідача відповідних документів, а саме станом на 14.12.2021, для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 14.12.2021 (з моменту звернення із заявою про її призначення), у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 20.12.2021 підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повноваження суду при вирішенні справи врегульовано ст. 245 КАС України, згідно якої, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. (п.4 ч.2, ч.4 цієї статті).

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Прийняте рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого органу в порядку передбаченому законодавством.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років визначено за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років №60 від 20.12.2021 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 14.12.2021.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу немайнового характеру (про визнання протиправним та скасування рішення) та похідну від неї вимогу (про зобов`язання вчинити певні дії), що в цілях оплати судовим збором вважається однією вимогою немайнового характеру.

Відтак, сума судового збору за подання цього адміністративного позову має становити 908,00 грн (2270*0,4). Поряд із цим при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 1816,00 грн, що підтверджується квитанціями АТ «Ощадбанк» №8472 від 27.12.2021, № 8494 від 27.12.2021.

Отже, позивачем сплачений судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме - 1816,00 грн, замість 908,00 грн.

Водночас, суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Отже, позивач має право на повернення зайво сплаченої суми судового збору за відповідним клопотанням.

Як наслідок, витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн, враховуючи задоволення позову, необхідно присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається з поданої позивачем заяви, сумою, яку останній просить включити до складу судових витрат оплату послуг адвоката, пов`язаних з розглядом справи у сумі 10000,00 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а відповідно до ч. 5 цієї ж статті КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст. 252 цього Кодексу.

Як убачається з заяви позивача та доданих до неї копій документів, на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн суду надано: договір № 48/21 про надання правової допомоги від 22.12.2021, додаткова угода № 1/21 від 22.12.2021 до вказаного договору, акт приймання-передачі від 27.12.2021 та квитанцію до касового прибуткового ордеру № 009 від 27.12.2021 на суму 10000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також, Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у справі «Баришевський проти України», у справі «Двойних проти України», у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Lavents vs. Latvia зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Також, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії».

У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до ст. 30 Закону 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставин Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відтак, судом встановлено, що 22.12.2021 між позивачем та адвокатом Петренко П.І. було укладено договір про надання правової допомоги № 48/21.

Згідно з додатковою угодою № 1/21 від 22.12.2021 сторонами погоджену вартість однієї години надання правової допомоги, що становить 1 000,00 грн.

Відповідно акту приймання-передачі від 27.12.2021 адвокатом надано наступні юридичні послуги:

аналіз документів наданих, Клієнтом для підготування позовної заяви на предмет достатності для обгрунтування позовних вимог - 3 год. - 3 000,00 грн.;

аналіз нормативно-правових актів та судової практики з питань оскарження рішень про відмову у призначенні пенсії за віком / за вислугу років пенсії 2 год. - 2 000,00 грн.;

роз`яснення Клієнту судової перспективи оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії за віком / за вислугу років та зобов`язання призначити пенсію, наслідки оскарження та не оскарження зазначеного рішення для Клієнта - 1 год. - 1 000,00 грн.;

підготування та надіслання до суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років №60 від 20.12.2021 та зобов`язання вчинити дії - 4 год. - 4000,00 грн.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам «неминучості» такі складові заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу:

аналіз документів наданих, Клієнтом для підготування позовної заяви на предмет достатності для обгрунтування позовних вимог - 3 год. - 3 000,00 грн.;

аналіз нормативно-правових актів та судової практики з питань оскарження рішень про відмову у призначенні пенсії за віком / за вислугу років пенсії 2 год. - 2 000,00 грн.;

роз`яснення Клієнту судової перспективи оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії за віком / за вислугу років та зобов`язання призначити пенсію, наслідки оскарження та не оскарження зазначеного рішення для Клієнта - 1 год. - 1 000,00 грн.;

Такі дії адвоката не були обов`язковими для розгляду та вирішення цієї справи, та, окрім того, адвокатом до складу витрат включена вартість інших дій, які фактично охоплюють необхідність таких консультацій та підготовчих дій, зокрема, підготовка позовної заяви до суду.

Зокрема, Верховний Суд у п. 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Також надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом справи, суд зазначає, що предмет позову та його підстави не характеризуються складністю.

У матеріалах справи від імені представника позивача наявна лише позовна заява. Судове засідання у рамках даного провадження не проводилось, справа розглядалась у порядку письмового провадження.

Зазначене у сукупності свідчить про незначні дії, вчинені під час здійснення представником позивача представництва.

З огляду на наведене, на думку суду, заявлена відповідачем сума не є пропорційною до предмета спору та є дуже завищеною. У той же час, суд вважає, що обсяг виконаних робіт має бути оцінений у 2000,00 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000,00 грн, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №60 від 20.12.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 14.12.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова