Справа № 640/25308/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до Державної аудиторської служби України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВАЙТ», про скасування рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській областізвернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати п. 4 вимоги Держаудитслужби від 29.07.2021 №000800-14/9628-2021 «Про вимоги щодо усунення порушень», відображених в акті ревізії від 06.07.2021 №000800-21/23 про забезпечення відшкодування ТОВ «ІНВАЙТ» коштів на суму 141612,78 грн, зазначених у п. 5, у тому числі, шляхом проведення претензійно-позовної роботи або обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів на казначейський рахунок ТУ ДСА в Київській області з подальшим перерахуванням до державного бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваної частини вимоги, у зв`язку з тим, що ТУ ДСА в Київській області у поясненнях та запереченнях, доданих до акта ревізії, спростовувало зафіксовані в акті порушення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року у задоволені адміністративногопозовувідмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням,позивач подав апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Також, ТОВ «Інвайт» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, вказуючи про обґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, щоДержаудитслужба на виконання п. 8.17 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби за І квартал 2021 року (в частині інспектувань) провела ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА в Київській області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, якою встановлено низку порушень, що відображені в акті ревізії від 06.07. 2021 №000800-21/» 3 (далі - акт ревізії).

Акт ревізії позивач підписав із запереченнями, на які Держаудитслужба надала відповідні висновки.

За результатами ревізії встановлено ряд недоліків і порушень, які під час ревізії не усунуті, зокрема, на порушення п. 4.1 укладених з ТОВ «ІНВАЙТ» договорів від 08.07.2019 №06-21/255, від 26.02.2020 №06-21/78, від 21.07.2020 №06-21/206, від 08.07.2019 №06-21/255, від 26.02.2020 №06-21/78, від 21.07.2020 №06-21/206 та ст. 629 Цивільного кодексу України завищено вартість послуг на загальну суму 141,61 тис. грн, у тому числі через: додаткове включення до калькуляції послуг вартості витрат на матеріали у сумі більшій, ніж зазначено в актах приймання-передачі послуг на 112,54 тис. грн; завищення кількості використаних витратних матеріалів на загальну суму 20,85 тис. грн.

У зв`язку із виявленими порушеннями, на підставі п. 1 ч.1 ст. 8, п. 7 ст. 10, ч.2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», пп. 16 п. 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, п.п. 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, відповідач направив позивачу лист-вимогу від 29.07.2021 №000800-14/9628-2021 «Про вимоги щодо усунення порушень», у якому Держаудитслужба вимагає усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку, зокрема у п. 4: забезпечити відшкодування ТОВ «ІНВАЙТ» коштів на суму 141 612,78 грн, у тому числі, шляхом проведення претензійно-позовної роботи або обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів на казначейський рахунок ТУ ДСА у Київській області з подальшим перерахуванням до Державного бюджету.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993№ 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності, зокрема в органах виконавчої влади, бюджетних установах, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства.

Відповідно до п.п. 7 та 10 ч.1 ст. 10 цього Закону органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно пп. 9 п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43,(далі - Положення №43) Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення №43передбачено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок №550).

Відповідно до п. 2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно п. 46 Порядку №550, якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

За результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства (п. 50 Порядку №550).

З аналізу наведених вище норм випливає, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням коштів місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то як правильно наголосив суд першої інстанції, про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття такої вимоги.

Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка є обов`язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і на підставі якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиціявикладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №820/339/17, від 27.05.2021 у справі №160/8621/19.

Таким чином, відповідно до сталої судової практики застосування законодавства у спірних правовідносинах оскаржувана вимога не породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата - підконтрольної установи, і не може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства за позовом такої установи.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 у справі №440/6907/18, вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний пункт вимоги спрямований на спонукання позивача забезпечити відшкодування ТОВ «ІНВАЙТ» коштів на суму 141 612,78 грн, у тому числі, шляхом проведення претензійно-позовної роботи або обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів на казначейський рахунок ТУ ДСА в Київській області з подальшим перерахуванням до державного бюджету, через: додаткове включення до калькуляції послуг вартості витрат на матеріали у сумі більшій, ніж зазначено у актах приймання-передачі послуг на 112,54 тис. грн; завищення кількості використаних витратних матеріалів на загальну суму 20,85 тис. грн.

При цьому, за визначенням п. 1.3 розділу 1 Порядку взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України від 19 жовтня 2006 року №346/1025/685/53, матеріальна шкода (збитки) - це втрата активів чи недоотримання належних доходів об`єктом контролю та/або державою, що сталися внаслідок порушення законодавства об`єктом контролю шляхом дій або бездіяльності його посадових (службових) осіб.

У свою чергу втрата активів - це безповоротне зменшення активів через: перерахування (сплату) коштів; відчуження, недостачу, знищення (псування) чи придбання неліквідного (зіпсованого) майна; втрату боржника у зобов`язанні; зменшення частки державної (комунальної) власності у статутному фонді господарського товариства; розмір матеріальної шкоди (збитків) - вартість втрачених активів або недоотриманих доходів, яка визначається за даними бухгалтерського обліку і фінансової звітності об`єкта контролю або експертною оцінкою та іншими визначеними законодавством способами.

Виходячи із наведених вище понять, вимога відповідача в оскаржуваній частині забезпечення відшкодування коштів на суму 141 612,78 грн по суті є вимогою про відшкодування збитків (матеріальної шкоди) у вигляді завищеної вартості послуг та витратних матеріалів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога контролюючого органу в частині усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, є обов`язковою до виконання лише у частині, яка не передбачає можливості примусового стягнення сум завданих збитків, відшкодування яких здійснюється через суд або у добровільному порядку. Тому, така вимога в частині де зазначено конкретні суми збитків, не є рішенням, що безпосередньо породжує права чи обов`язки для підприємства, що було об`єктом перевірки.

Як вже було зазначено вище, позивач оскаржує п.4 вимоги Держаудитслужби від 29.07.2021 №000800-14/9628-2021 «Про вимоги щодо усунення порушень», відображених в акті ревізії від 06.07.2021 №000800-21/23 про забезпечення відшкодування ТОВ «ІНВАЙТ» коштів на суму 141612,78 грн, зазначених у п. 5, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи або обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів на казначейський рахунок ТУ ДСА в Київській області з подальшим перерахуванням до державного бюджету.

Тобто, позивачем вимога відповідача оскаржується в частині визначення збитків завданих державі або об`єкту контролю, тобто в частині, яка не є обов`язковою до виконання позивачем, а носить рекомендаційний характер.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржуване рішення суд першої інстанції постановив з дотриманням норм матеріального та процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження не спростовують правильності висновків суду.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області- залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова