Справа № 500/9874/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/9874/21 пров. № СК-А/857/8092/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/9874/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції Мартиць О.І.,

час ухвалення рішення 08.02.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 14.02.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1 (Форма "С"), яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф в сумі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене в порушення норм чинного законодавства України та без жодних правових підстав накладення на нього штрафної санкції в сумі 500000,00 грн. Так в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні зазначено, що підставою для його винесення стали матеріали Головного управління ДФС у Тернопільській області №1276/10-3/19-97-03-02 від 12.08.2021, однак жодних матеріалів, які б могли бути підставою для застосування штрафних санкції у 2021 році Головне управління ДФС у Тернопільській області не складало, а реквізити документу, що став підставою для винесення оскаржуваного рішення, відповідають реквізитам листа Головного управління ДФС у Тернопільській області, адресованого начальнику ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому міститься посилання на матеріали досудового розслідування №0000012 від 08.05.2020, яке було закрито 10.08.2020 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення визначеного частиною 1 статті 204 КК України, та викладено прохання вирішити питання про застосування штрафних (фінансових санкцій), що саме по собі жодним чином не могло стати підставою для застосування штрафних санкцій.

Натомість, матеріали досудового розслідування №0000012 від 08.05.2020, яке проводилось слідчим управлінням Головного управління ДФС в Тернопільській області, не містять жодних відомостей, підтверджених відповідними доказами, щодо реалізацій позивачем пального іншим особам, в тому числі на підставі ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Крім того, Гусятинським районним судом Тернопільської області після закриття кримінального провадження, розглянуто матеріали, які надійшли від Головного управління ДФС у Тернопільській області за тими ж обставинами, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП. За результатами розгляду цих матеріалів провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Отже на думку позивача, будь-яких підстав для притягнення його до відповідальності немає, оскільки останній не реалізовував пальне іншим особам, жодних доказів матеріали Головного управління ДФС у Тернопільській області не містять. А тому податкове повідомлення-рішення №1 від 20.08.2021, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 500000 грн за здійснення реалізації пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/9874/21 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що громадянин ОСОБА_1 здійснює зберігання з метою збуту та збут паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, у місці зберігання пального, виключно для потреб власного споживання на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

З матеріалів вбачається, зокрема, протоколу огляду місця події від 08.05.2020, який проводився на ділянці, що по АДРЕСА_1 , на якій розташовані вагончик-автоколонка. У вагончику розташований резервуар для зберігання та незаконного збуту пального. Резервуар обладнаний насосом, шлангом та механічним лічильником для збуту палива.

Особа, які здійснювала закупку, ОСОБА_2 пояснив, що їдучи по населеному пункт м. Хоростків попросив місцевих мешканців підказати, де можна швидко заправитися дизпаливом, на що останні повідомили про адресу за місцем здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , де в подальшому ОСОБА_3 здійснила відпуск пального 20 л, за яке попросила 300 грн.

Згідно із протоколів допиту свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 хотіли заправити машину, яка допомагала у господарській діяльності позивача, тому і заправили невідомий автомобіль. Проте, це теж є порушенням, оскільки на підставі наявної у позивача ліцензій, заправка дозволена лише власних автомобілів, а не сторонніх осіб, які нібито допомагають здійснювати діяльність.

Із розписки ОСОБА_1 від 08.05.2020 вбачається, що він прийняв на відповідальне зберігання автозаправну колонку та металевий резервуар об`ємом 8000 літрів із вмістом 3000 літрів пального, які розташовані на території за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно висновку експерта Львівського НДІСЕ за результатами проведення криміналістичної експертизи нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів №3971 від 21.07.2020 встановлено, що надані для дослідження зразки рідини в двох ємкостях (банках), вилучені за адресою АДРЕСА_2 , є дистилятним нафтопродуктом, а саме дизельним паливом. Досліджувальні зразки дизельного палива відповідають вимогам ДСТУ 7688:2015 "Паливо дизельне Євро. Технічні умови" за показниками густини, фракційного складу, цетанового індексу.

З урахуванням наявних обставин справи, перевіркою встановлено факт здійснення ФОП ОСОБА_1 реалізації пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, чим порушено вимоги статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", з урахуванням змін та доповнень.

За результатами розгляду матеріалів перевірки Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосована фінансова санкція на суму 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/9874/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності, тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.08.2021 №1, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки підлягає скасуванню.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.02.1996, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про включення до Єдиного державного реєстру 0001258, основним видом господарської діяльності є: 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва.

11.02.2020 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області позивачу, як фізичній особі - підприємцю, видано ліцензію за реєстраційним №2000093 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), за адресою місця зберігання АДРЕСА_1 (загальна місткість резервуарів 8000 літрів) строком дії до 11 лютого 2025 року.

До Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшли матеріали від Головного управління ДФС у Тернопільській області у яких вказано, що громадянин ОСОБА_1 здійснює зберігання з метою збуту та збут паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, у місці зберігання пального, виключно для потреб власного споживання на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

Такі матеріали містили:

протокол огляду місця події від 08.05.2020, який проводився на ділянці, що по АДРЕСА_1 , на якій розташовані вагончик-автоколонка, у якому зазначено, що особа, яка здійснювала закупку, ОСОБА_2 пояснив, що їдучи по населеному пункт м. Хоростків попросив місцевих мешканців підказати, де можна швидко заправитися дизпаливом, на що останні повідомили про адресу за місцем здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , де в подальшому ОСОБА_3 здійснила відпуск пального 20 л, за яке попросила 300 грн,

протокол допиту свідка ОСОБА_3 згідно якого вона мала намір заправити машину, яка допомагала у господарській діяльності позивача, тому і заправила невідомий автомобіль, грошові кошти за пальне їй не пропонували,

протокол допиту свідка ОСОБА_1 в якому також зазначено, що просив дружину заправити машину, яка допомагала у його господарській діяльності.

20.08.2021 на підставі матеріалів Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і абзацу 24 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" із змінами та доповненнями прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосована фінансова санкція на суму 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1 в адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України від 06.12.2021 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове - повідомлення рішення від 20.08.2021 №1 без змін.

Позивач, вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Статтею 15 цього Закону встановлено вимоги щодо імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва (частина 8 статті 15 Закону №481/95-ВР).

Згідно з частиною 10 статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частиною 19 статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Згідно з частиною 21 статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Водночас у статті 1 Закону №481/95-ВР наведено визначення термінів, а саме: місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

Разом з цим, підпунктом 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом: а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії; б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємкостей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

З аналізу наведених правових норм слідує, що суб`єкти господарювання, які отримують пальне для власних потреб та зберігають його для використання в господарській діяльності, зобов`язані отримати відповідну ліцензію. Виключенням є зберігання пального без отримання ліцензії в паливних баках транспортних засобів (технологічного обладнання) та у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару. В інших випадках зберігання пального дозволяється виключно за наявності ліцензії, отриманої на кожне місце зберігання.

Судом встановлено, що 11.02.2020 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області позивачу, як фізичній особі - підприємцю, видано ліцензію за реєстраційним №2000093 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), за адресою місця зберігання АДРЕСА_1 (загальна місткість резервуарів 8000 літрів) строком дії до 11 лютого 2025 року.

До Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшли матеріали від Головного управління ДФС у Тернопільській області у яких вказано, що громадянин ОСОБА_1 здійснює зберігання з метою збуту та збут паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, у місці зберігання пального, виключно для потреб власного споживання на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

Такі матеріали містили:

протокол огляду місця події від 08.05.2020, який проводився на ділянці, що по АДРЕСА_1 , на якій розташовані вагончик-автоколонка, у якому зазначено, що особа, яка здійснювала закупку, ОСОБА_2 пояснив, що їдучи по населеному пункт м. Хоростків попросив місцевих мешканців підказати, де можна швидко заправитися дизпаливом, на що останні повідомили про адресу за місцем здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , де в подальшому ОСОБА_3 здійснила відпуск пального 20 л, за яке попросила 300 грн,

протокол допиту свідка ОСОБА_3 згідно якого вона мала намір заправити машину, яка допомагала у господарській діяльності позивача, тому і заправила невідомий автомобіль, грошові кошти за пальне їй не пропонували,

протокол допиту свідка ОСОБА_1 в якому також зазначено, що просив дружину заправити машину, яка допомагала у його господарській діяльності.

20.08.2021 на підставі матеріалів Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і абзацу 24 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" із змінами та доповненнями прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №1, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосована фінансова санкція на суму 500000,00 грн за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 10.08.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 08.05.2020 за ч.1 ст.204 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу даного кримінального правопорушення.

В постанові про закриття кримінального провадження від 10.08.2020 окрім іншого зазначено: "...На виконання доручення слідчого про встановлення покупців, які придбавали дизельне пальне за місцем проведеного огляду місця події, а також встановлення очевидців фактів його реалізації та самого походження дизельного пального ОУ ГУ ДФС у Тернопільській області повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , не встановлено фактів торгівлі пальним, за місцем вилучення в ході проведення огляду місця події, в тому числі очевидців події. Крім того діяльність, пов`язана з незаконною реалізацією паливно-мастильних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 , станом на даний час не здійснюється."

Крім того, Гусятинським районним судом Тернопільської області, після закриття кримінального провадження, розглянуто матеріали, які надійшли від Головного управління ДФС у Тернопільській області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12.11.2020 у справі №596/1207/20, що набрала законної сили 23.11.2020, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд прийшов до відповідного висновку з огляду на те, що будь-яких об`єктивних доказів, що ОСОБА_1 зберігав з метою збуту без наявності дозвільних документів, які необхідні для здійснення реалізації дизельного пального, та здійснював збут дизельного пального, у матеріалах адміністративної справи немає і судом таких не здобуто.

Тобто і у справі про вчинення адміністративного правопорушення закрито провадження через відсутність встановленого факту адміністративного правопорушення, яке за складом ідентичне податковому правопорушенню.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки факт реалізації пального ФОП ОСОБА_1 іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки не доведений відповідачем, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу відсутні.

Аналізуючи докази, на які вказує податковий орган, як підставу для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол огляду місця події від 08.05.2020 та протоколи допиту свідків не є належними та достатніми для встановлення факту реалізації пального.

За нормами частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах повинен довести факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, однак не надав суду належних доказів, які б підтверджували здійснення позивачем операції купівлі-продажу пального без наявності відповідної ліцензії .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20.08.2021 №1 та його скасування.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/9874/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.11.2022 року