Справа № 320/391/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року справа №320/391/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Кудінової В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 06.04.1987 року по 17.12.1993 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців згідно записів у трудовій книжці та архівної довідки № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019 року, виданої Державною Казенною установою Республіки Саха (Якутія) Національний архів республіки Саха (Якутія);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити позивачу з 08.11.2019 перерахунок пенсії і зарахувати в пільговому обчисленні до страхового стажу періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 06.04.1987 року по 17.12.1993 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців згідно записів у трудовій книжці та архівної довідки № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019, виданої Державною Казенною установою Республіки Саха (Якутія) Національний архів республіки Саха (Якутія).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Указ Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960, яким встановлено, що працівникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення з ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Позивач вказує на те, що звертався до відповідача із заявою від 08.11.2019 про здійснення перерахунку її стажу, враховуючи те, що у період з 06.04.1987 по 17.12.1993 позивач працював в районах Крайньої Півночі, та здійснити перерахунок призначеної пенсії.

Проте, відповідач відмовив у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу, заробленого в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік і шість місяців у зв`язку із відсутністю у позивача письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості.

Позивач не погоджується з правомірністю відмови відповідача, оскільки трудовий договір про роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, є лише одним із видів документів, які підтверджують відповідний стаж роботи особи.

Позивач зауважує, що його стаж роботи в районах Крайньої Півночі підтверджується трудовою книжкою, яка є належним документом на підтвердження відповідного стажу роботи, відомості якої неправомірно не були враховані відповідачем під час первинного призначення пенсії позивачу 21.08.2014 та архівною довідкою від 19.02.2019, виданою Державною казенною установою Республіки Саха (Якутія) Національний архів Республіки Саха (Якутія).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає про те, що відповідно до положень Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 пільгове обчислення стажу проводиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі, та користування відповідними пільгами, у тому числі і зарахування стажу роботи в полуторному розмірі.

Відповідач стверджує, що в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні відомості щодо укладання письмового трудового договору про роботу позивача в районах Крайньої Півночі до 31.12.1990, а тому підстави для зарахування до загального стажу позивача періоду його роботи в районах Крайньої Півночі за правилами, встановленими Указом Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960, відсутні.

Також відповідач вказує, що обчислення трудового стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні (один рік за півтора) розповсюджується лише на періоди до 01.01.1991 року.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, а також відповідними архівними довідками, тому відмова відповідача в зарахуванні періодів роботи позивача з 06.04.1987 по 17.12.1993 в районах Крайньої Півночі до пільгового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту є протиправною.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 30.05.1997 року (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 21.08.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 09.09.2014 та матеріалами пенсійної справи (а.с. 29, 90).

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 08.12.1975 ОСОБА_1 у період з 06.04.1987 по 17.12.1993 працювала у Відкритому акціонерному товаристві "Якутський річний порт", що є районом Крайньої Півночі, а саме:

- 06.04.1987 - була зарахована на курси касирів-матросів (наказ № 552 від 13.04.1987);

- 18.05.1987 - направлена касиром-матросом на т/х Метеор-131 (наказ № 193 від 19.05.1987);

- 17.12.1993 - звільнена за статтею 31 КЗпП РФ за власним бажанням (наказ №729 від 21.12.1993) (а.с.11-13).

Як вбачається з розрахунку страхового стажу позивача, проведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, страховий стаж позивача становить 42 роки 4 місяців 19 днів.

З розрахунку страхового стажу вбачається, що період роботи позивача з 06.04.1987 по 17.12.1993 в ВАТ "Якутський річний порт" був зарахований із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік, всього 6 років 8 місяців 12 днів (а.с. 14).

Судом встановлено, що 08.11.2019 року позивач звернувся до УПФУ у м.Славутичі Київської області із заявою довільної форми, в якій просила перерахувати стаж роботи із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців за період роботи з 06.04.1987 по 17.12.1993, а також перерахувати призначену пенсію (а.с.91-92).

До заяви про перерахунок стажу від 08.11.2019 позивачем додано архівну довідку № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019, видану Державною казенною установою Республіки Саха (Якутія) «Національний архів Республіки Саха (Якутія)», яка свідчить про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за 1987-1993 роки помісячно (а.с.10).

Листом від 14.11.2019 № 1848/М-01 Славутицький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надав відповідь на звернення позивача, в якій зазначив про відсутність підстав для зарахування спірного періоду роботи в пільговому обчисленні у зв`язку з відсутністю письмового трудового договору про роботу у районах Крайньої Півночі, в якому має бути обумовлений термін його дії та пільги, які надавались працівнику або довідку, яка стверджує, що на працівника протягом зазначеного періоду роботи в районах Крайньої Півночі та заробленого в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширювались всі пільги, передбачені для працюючих в цих районах, а також подати заяву встановленого зразка. Також у вказаній відповіді зауважено, що трудова книжка позивачки містить записи лише про періоди роботи без зазначення факту користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про Порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Також зауважено, що надана позивачем довідка № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019 не містить інформації про факт укладання трудового договору про роботу в РКП та МПРКП на термін не менше 3 років, а також не стверджує, що на позивача безпосередньо протягом зазначеного періоду роботи в РКП та МПРКП поширювалися всі пільги, передбачені для працюючих в РКП та МПРКП (а.с. 9).

Матеріали пенсійної справи позивачки свідчать, що позивачка після отримання листа Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2019 № 1848/М-01 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 02.01.2020 встановленого зразка (а.с.66), в якій просила зарахувати до пільгового стажу роботи період з 06.04.1987 по 17.12.1993 (робота в районі Крайньої Півночі), до якої було додано копію довідки 11-11-М-15/818 від 19.02.2019.

Як вбачається з розписки-повідомлення заява про перерахунок пенсії від 02.01.2020 та документи, додані до неї, були прийняті 02.01.2020 і зареєстровані за №15 (а.с.67).

На вказану заяву про перерахунок пенсії від 02.01.2020 відповідач надав відповідь листом №108/103-23 (дата листа нечитабельна), яка за змістом є аналогічною відповіді у листі Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2019 № 1848/М-01, додавши, що перерахунок пенсій з використанням копій довідок про стаж чи заробітну плату чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні та як наслідок відмови у перерахунку пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 № 1908-VII "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, після 01.03.1960 року зараховувати за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029 Якутська РСР відноситься до районів Крайньої Півночі. Відтак, місцевість, де розташовувалось підприємство, на якому працювала позивачка, знаходиться у районі Крайньої Півночі.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Згідно з абз. 3 п.5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Отже, законодавство визначає, що основним та достатнім документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, хоча наявність стажу може доводитись і іншими документами, якими є трудовий договір або довідки про роботу.

З трудової книжки позивачки вбачається, що ОСОБА_1 у період з 06.04.1987 по 17.12.1993 працювала касиром-матросом в ВАТ "Якутський річний порт" (Республіка Саха Якутія (а.с. 13).

Суд зазначає, що відомості про роботу позивача в період з 06.04.1987 по 17.12.1993 в ВАТ "Якутський річний порт" є розбірливими, чіткими та зрозумілими, такими, що не викликають будь-яких сумнівів, містять посилання на відповідні накази по підприємству, містять підпис уповноваженої особи, скріплений печаткою.

Крім того, період роботи позивача з 06.04.1987 по 17.12.1993 в районах Крайньої Півночі, підтверджується довідкою № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019, виданою Державною Казенною установою Республіки Саха (Якутія) «Національний архів Республіки Саха (Якутія)», яка містить відомості про розмір заробітної плати позивача за період з квітня 1987 року по грудень 1993 року помісячно.

У постанові від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України зазначив, що згідно зі статтею 24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника чи уповноваженого ним органу.

Отже наявність у трудовій книжці записів про прийняття та звільнення з посади є належним доказом перебування позивача у вказаний період у трудових відносинах з роботодавцями навіть за відсутності письмового трудового договору.

Крім того, словосполучення "за умови укладення ними трудових договорів" не є тотожним і не відповідає поняттю вимоги про наявність трудових договорів, укладених у письмовій формі, якого законодавство не містить.

Відтак, на думку суду, відповідач протиправно відмовився зарахувати позивачу спірний період роботи з 06.04.1987 по 31.12.1990 до стажу, який дає право на пільгове обчислення пенсії, та не провів відповідний перерахунок. Протилежне відповідачем не доведено.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Аналогічний правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 08.11.2019 у справі № 396/153/17(2-а/396/13/17).

Відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України 15 квітня 1994 року, ратифіковано Законом України від 11.07.1995 №290/ 95-ВР.

Згідно з статтею 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, що містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації «Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях» від 19 лютого 1993 року, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов`язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Спору, що місцевість, де працювала позивачка, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 у справі № 352/1612/15а (2а/352/70/15), від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №537/1415/17, від 27 липня 2022 року у справі № 560/755/19, від 17 жовтня 2022 року у справі № 592/5589/17.

Згідно з пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10 лютого 1960 року працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26 вересня 1967 року № 1908-VII передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 р., надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01 березня 1960 року - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01 серпня 1945 року до 01 березня 1960 року один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.

Таким чином, документами, які підтверджують роботу особи на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях та які надають право на обчислення стажу роботи на пільгових умовах є трудовий договір, трудова книжка або довідка.

При цьому, для здійснення обчислення стажу на пільгових умовах є достатнім наявність одного із вказаних документів.

Таким чином, враховуючи, що період роботи позивача з 06.04.1987 по 17.12.1993 в районі Крайньої Півночі повністю підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3 та довідкою № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019, виданою Державною казенною установою Республіки Саха (Якутія) «Національний архів Республіки Саха (Якутія)», суд дійшов висновку про те, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 06.04.1987 по 31.12.1990 в ВАТ "Якутський річний порт" із розрахунку один рік за один рік і шість місяців, а отже й має право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи у цей період.

За наведених обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 06.04.1987 року по 31.12.1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та відповідному перерахунку пенсії за цей період.

Що стосується визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року, то Законами України "Про пенсійне забезпечення" і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено пільг при його обчисленні.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду від 07.08.1996 р. № 10-3).

Такий самий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №348/2208/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Відповідно в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити позивачу з 08.11.2019 перерахунок пенсії і зарахувати в пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 06.04.1987 по 17.12.1993 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців згідно записів у трудовій книжці та архівної довідки № 11-11-М-15/818 від 19.02.2019, виданої Державною Казенною установою Республіки Саха (Якутія) Національний архів республіки Саха (Якутія), суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувана дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців з 06.04.1987 по 31.12.1990 касиром-матросом в ВАТ "Якутський річний порт" (Республіка Саха Якутія) та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 за цей період.

Частиною четвертою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що з першою заявою про перерахунок стажу роботи із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців за період роботи з 06.04.1987 по 17.12.1993 та перерахунок пенсії позивачка звернулась 08.11.2019, подавши її у довільній формі до Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що підтверджується листом цього відділу від 14.11.2019 № 1848/М-01.

Листом від 14.11.2019 № 1848/М-01 Славутицький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надав відповідь, якою по суті відмовив у зарахуванні спірного періоду роботи в пільговому обчисленні у зв`язку з відсутністю письмового трудового договору про роботу у районах Крайньої Півночі, в якому має бути обумовлений термін його дії та пільги, які надавались працівнику, зазначивши також про необхідність подання заяви встановленого зразка.

02.01.2020 позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка, в якій просила зарахувати до пільгового стажу роботи період з 13.04.1987 по 17.12.1993 (робота в районі Крайньої Півночі).

Проте на вказану заяву про перерахунок пенсії від 02.01.2020 відповідач надав відповідь листом №108/103-23 (дата листа нечитабельна), яка за змістом є аналогічною відповіді у листі Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2019 № 1848/М-01.

Позивачка просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії, зарахувавши в пільговому обчисленні до страхового стажу період роботи позивача в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) саме з 08.11.2019, тобто з дати подання першої заяви, поданої у довільній формі.

Судом встановлено, що нормативні акти, в тому числі Закон України «Про пенсійне забезпеченням», Порядок №22-1 не містять положень про те, що подача заяви про призначення пенсії в довільній формі та/або без надання всіх необхідних документів є підставою для відмови в призначенні пенсії, а так само не передбачено за викладених обставин автоматичного розгляду зазначених заяв в порядку Закону України «Про звернення громадян», тим паче, що зі змісту заяви від 08.11.2019 чітко зрозуміло цілі, задля яких заява була подана.

Ненадання ж заявником всіх необхідних документів та/або надання їх в неналежному вигляді спричиняє лише певні зобов`язання для органу пенсійного фонду щодо необхідності письмового повідомлення заявника про те, які документи необхідно подати додатково.

Наявна в справі копія повторної заяви позивачки за формою, яка затверджена Порядком №22-1 (а.с.66), та зміст отриманої на неї відповіді відповідача №108/103-23 (дата листа нечитабельна) (а.с.65-66) свідчать про те, що зміст відповіді відповідача на заяву позивачки про перерахунок її пенсії не змінюється залежно від форми, в якій подається заява: довільній чи затвердженій Порядком 22-1.

Також, суд звертає увагу, що попри подачу повторної заяви про призначення пенсії за затвердженою Порядком 22-1 формою, відповідачем позивачці надана відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Отже, матеріали справи свідчать про те, що обидві заяви позивачки про перерахунок пенсії із зарахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні були розглянути відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», що свідчить про порушення відповідачем порядку розгляду заяв про перерахунок пенсії, оскільки відповідачем не було прийнято рішення про перерахунок/відмову в перерахунку пенсії ані за заявою довільної форми, ані за заявою встановленої форми, а отримані заяви розглядалися відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» із наданням відповідей рекомендаційного та роз`яснювального характеру.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд додатково звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень останній не може посилатися на докази, які не були покладені ним в основу оскаржуваного рішення.

Дослідивши зміст листа Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2019 № 1848/М-01, судом встановлено, що в наданій відповіді відповідач посилається на норми законодавства, при дотриманні яких може бути перерахована пенсія позивача, наводить зауваження щодо наданих позивачем документів до заяви про перерахунок пенсії.

Відтак, в спірних правовідносинах, відповідь Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2019 № 1848/М-01 на заяву ОСОБА_1 від 08.11.2019 №1848/м-01 про перерахунок пенсії суд розцінює не інакше як рішення про відмову ОСОБА_1 у такому перерахунку.

Враховуючи, що викладена у листі Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2019 № 1848/М-01 відмова у перерахунку пенсії із зарахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні є рішенням про відмову у перерахунку пенсії, суд проводив оцінку прийнятого відповідачем рішення як окремого розпорядчого документу.

У зв`язку з тим, що позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії 08.11.2019, тому слід зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 01.11.2019 перерахунок пенсії, зарахувавши період роботи в районах Крайньої Півночі з 06.04.1987 по 31.12.1990 у пільговому обчисленні із розрахунку один рік за один рік і шість місяців.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду позивачем за заявлені позовні вимоги немайнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №22 від 04.08.2020 на суму 840,80 грн., оригінал якої наявний в матеріалах справи (а.с.1).

Беручи до уваги те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840,80 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі по Республіці Саха (Якутія) з 06.04.1987 року по 31.12.1990 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за цей період.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що враховується при призначенні, виплаті та перерахунку пенсії, періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців з 06.04.1987 по 31.12.1990 касиром-матросом в ВАТ "Якутський річний порт" (Республіка Саха Якутія) та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2019 року.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання повного тексту рішення 16.11.2022.

Суддя Кушнова А.О.