Справа № 158/2126/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 158/2126/22 пров. № А/857/14506/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у справі № 158/2126/22 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до Громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання,-

суддя в 1-й інстанції Корецька В.В.,

час ухвалення рішення 27.09.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Ківерці,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

УДМС України у Волинській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 року затримано громадянку Республіки Куба ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Особа відповідача встановлена та підтверджується паспортом НОМЕР_1 виданого 12.05.2021 року, дійсний до 12.05.2027 року.

18.08.2022 року з метою виконання рішення суду працівниками УДМС у Волинській області спільно з працівниками ГУНП у Волинській області здійснено супровід відповідача з Волинського ПТПІ до пункту пропуску через державний кордон «Мамалига» на кордоні з Республікою Молдовою.

Однак, прикордонна служба Республіки Молдова (ПП «Крива») не погодила в`їзд вищезазначеного іноземця на територію Молдови, через не підтвердження мети поїздки та загрози національної безпеки, громадського порядку і здоров`я громадян.

Позивач продовжує вживати належних дій для забезпечення якнайшвидшого видворення відповідача з України.

При цьому, у зв`язку із підписанням Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який триватиме до 21.11.2022 року.

З врахуванням наведеного, у зв`язку із неможливістю забезпечити примусове видворення за межі території України відповідача просить продовжити строк затримання громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ПТПІ, строком на 6 місяців, з метою вжиття заходів щодо її примусового видворення.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у справі № 158/2126/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає мотиви наведені у позовній заяві. Просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у справі № 158/2126/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, які можуть бути враховані судом для продовження строку затримання відповідача, зазначені у ч. 13 ст. 289 КАС України, на даний час відсутні. Особа відповідача на день пред`явлення позову до суду ідентифікована позивачем, що підтверджено національним паспортом громадянина Республіки Куба. Крім того, відповідач виявив своє бажання співпрацювати з органами міграційної служби, під час процедури його ідентифікації, надавши свій паспорт та зазначив про своє бажання повернутися до країни походження. Посилання позивача на карантинні та воєнні обмеження, а також відсутність авіасполучення з території України не є підставою для продовження строку затримання відповідача, оскільки наведене не відноситься до обставин, передбачених статтею 289 КАС України, які є вичерпними. Отже, позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт необхідності продовження затримання відповідача.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 року затримано громадянку Республіки Куба ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Також, у судовому засіданні встановлено, що особу відповідача ідентифіковано національним паспортом НОМЕР_1 виданого 12.05.2021 року, дійсний до 12.05.2027 року

Для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду позивач звертався із листами до Департаменту консульської служби МЗС України (лист №0701.11-1331/0701.2-22 від 26.04.2022 року) та до посольства Республіки Куба в Республіці Польща (лист №0701.11-1976/0701.1.2-22 від 13.06.2022 року).

11.08.2022 року працівниками сектору організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення здійснено виїзд до Волинського ПТПІ для проведення співбесіди та надання інформації відповідачу щодо можливості супроводу до КПП «Мамалига» та подальшого повернення у країну походження.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2022 року з метою забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення відповідача з території України, міграційною службою було здійснено супровід відповідача Дюані Превал Уісел із Волинського ПТПІ, де вона перебувала до пункту пропуску через державний кордон «Мамалига», про що повідомлено листом заступника директора ДМС України від 16.08.2022 року.

Однак, відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 22.08.2022 року № 0701.11/7897-22, прикордонна служба Республіки Молдова не погодила в`їзд громадянки Республіки Куба Дюані Превал Уісел на територію Республіки Молдова, а тому відповідач була повернута до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців.

З мотивів вищенаведеного, УДМС України у Волинській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до частини тринадцятої статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, законодавством визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року у справі №743/1263/17, від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17, від 21 січня 2021 року у справі №743/1046/20.

Як видно з матеріалів справи, особа відповідача ідентифікована позивачем. Зокрема, належність відповідача до громадянства Республіки Куба паспортом серії НОМЕР_1 , який виданий 12.05.2021 року та дійсний до 12.05.2027 року. Вказаний паспорт був дійсний станом на момент затримання відповідача 19.04.2022.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, відповідач виявив своє бажання співпрацювати з органами міграційної служби, під час процедури його ідентифікації, надавши свій паспорт та зазначив про своє бажання повернутися до країни походження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено неможливість ідентифікувати відповідача при наявності у останнього паспорта громадянина Республіки Куба.

При цьому посилання позивача на карантинні та воєнні обмеження, а також відсутність авіасполучення з території України, відсутність можливості виконати судове рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу є необґрунтованими, оскільки, вказані обставини не відносяться до умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для продовження строку затримання відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно пп.f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2022 року у справі № 158/2126/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.11.2022 року