Справа № 420/12315/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6) про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 05 вересня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії та скасування відмови у призначенні пенсії за віком, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 08 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

23.09.2022 року до суду надійшла виправлена позовна заява (Вхід. № 30198/22) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішення № 33 від 22 червня 2022 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком на підставі наданих документів та відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою від 27 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням № 33 від 22 червня 2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Позивач зазначив, що звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням № 33 від 22 червня 2022 ГУ ПФУ в м. Києві відмовило у призначенні пенсії за віком. Вказане рішення вмотивовано тим, що загальний трудовий стаж становить 16 років 10 місяців 27 днів та є недостатнім для призначення пенсії.

Позивач вказав, що у рішенні зазначено про те, що позивачу необхідно надати до управління Пенсійного фонду довідку про підтвердження періоду роботи з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року, яка видається Національною Касою Соціального страхування Республіки Молдова.

Позивач не погоджується з вказаним рішенням з огляду на те, що питання пенсійного забезпечення громадян, які здійснювали свою трудову діяльність на території України та Республіки Молдова врегульовано Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Молдова «Про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення», де ст.5 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають.

Так, позивач зазначив, що народився в с. Кам`янка Біляївського району Одеської області та постійно проживає на території України. Разом з тим, у період з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року позивач працював на території Придністровського району, що є складовою частиною Республіки Молдова.

На підставі викладеного, позивач вважає, що пенсія за віком має бути призначена на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, позивач посилається на ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Позивач зазначив, що у період з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року він працював на різних посадах у Молдавському ветеринарному радгоспі технікумі, що підтверджується записами у трудовій книжці, а тому вимога відповідача про надання довідки про підтвердження вказаного періоду роботи є незаконною.

Таким чином, позивач вважає, що ним було надано достатньо достовірних доказів, які підтверджують наявність у неї необхідного трудового стажу для призначення пенсії за віком.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволені позову повністю, посилаючись на ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказав, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 03.08.1993 по 03.09.2001, оскільки записи у трудовій книжці позивача щодо зазначених періодів засвідчені печаткою ПМР невизнаною Україною держави. Враховуючи це, зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 03.08.1993 по 03.09.2001 виключно на підставі записів у трудовій книжці неможливо, оскільки такі записи закріплені неналежною печаткою.

Відтак, для підтвердження факту того, що позивач з 03.08.1993 по 03.09.2001 дійсно працював у Республіці Молдова та сплачував страхові внески необхідно надати довідку, яка видається Національною Касою Соціального страхування Республіки Молдова, та за відсутністю такої довідки, на переконання відповідача, відсутні підстави для зарахування періоду з 03.08.1993 по 03.09.2001 до страхового стажу позивача.

Позивач не надав до суду відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви надіслана відповідачу ГУ ПФУ в м. Києві електронною поштою, про що свідчить звіт про направлення.

ГУ ПФУ в м. Києві не надало відзив на позовну заяву.

На виконання ухвали суду ГУ ПФУ в Одеській області надало суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача (вхід. № 31182/22 від 05.10.2022 року).

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення трудової книжки 01.08.1976 року, ОСОБА_1 з 01.09.1976 року прийнятий в Совхоз «Каменский» скотником бригади МКРС № 2, і пропрацював до 04.05.1980 року та був звільнений у зв`язку з призовом до лав Радянської армії, з 07.05.1980 по 10.05.1982 служба в лавах Радянської армії, з 21.05.1982 року знову був прийнятий в Совхоз «Каменский» скотником МКРС № 2, де працював до 09.07.1993 року та був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КзпП України, з 03.08.1993 року був прийнятий у Молдавський ветеринарний совхоз-техникум в цех тваринництва забійником тварин, 04.03.1997 року був переведений на вівцеферму чабаном та працював до 03.09.2001 року, звільнившись за власним бажанням. Записи у трудовій книжці щодо останнього періоду роботи засвідчені печаткою Міністерства сільського господарства і продовольства ПМР.

Суд встановив, що 16.06.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою за призначенням пенсії, в якій просив призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами справи підтверджено, що 22.06.2022 року ГУПФУ в м. Києві прийнято рішення №33, відповідно до якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

На обґрунтування відмови, ГУПФУ в м. Києві зазначило, що стосовно пенсійного забезпечення громадян, які проживають/працювали на території Придністровського регіону, гр. ОСОБА_1 необхідно надати довідку про підтвердження періоду роботи з 03.08.1993 по 03.09.2001, виданої Національною Касою Соціального Страхування Республіки Молдова.

Страховий стаж складає 16 років 10 місяців 27 днів, що недостатньо для призначення пенсії.

Таким чином, відповідачем ГУПФУ в м. Києві не враховано записи у трудовій книжки, як страховий стаж, оскільки не надано довідки про підтвердження трудового стажу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, суд встановив, що між Урядом України та Урядом Республіки Молдова укладена Угода про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення (далі Угода), яку ратифіковано Законом України 434/96-ВР та набрала чинності для України 19.11.1996 року.

Відповідачем не оспорюється, що за офіційною позицією України, Придністровський район вважається складовою частиною Республіки Молдова та стосовно нього застосовуються міжнародні та двосторонні угоди, укладені між Україною та Республікою Молдова.

Статтею 2 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено, що міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

Таким чином, суд доходить висновку, що вказана Угода є частиною національного законодавства України відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України.

Стаття 2 Угоди передбачає, що ця Угода поширюється на державне пенсійне забезпечення громадян, яке встановлене або буде встановлене законодавством кожної з держав.

Під пенсійним забезпеченням в цій Угоді маються на увазі всі види державних пенсій, які призначаються громадянам у відповідності із законодавством України або законодавством Республіки Молдова.

Відповідно до ст. 4 Угоди, після вступу в дію цієї Угоди Договірні Сторони надають на своїй території постійно проживаючим громадянам, в тому числі і тим, які переїхали (приїхали) із іншої Договірної Сторони, однакові зі своїми громадянами права в галузі пенсійного забезпечення.

Пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають (ст. 5 Угоди).

Згідно з даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою у АДРЕСА_2 з 25.02.2005 року, про що свідчить печатка Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області на с.12.

Таким чином, суд встановив, що на позивача поширюються положення цієї Угоди, та відповідно до ст. 4 Угоди, він має однакові зі громадянами України права в галузі пенсійного забезпечення, відповідно, на нього поширюються пенсійне законодавство України.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено умови призначення пенсій за віком.

Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.8., 1.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Суд встановив, що 16.06.2022 року ОСОБА_1 подав до Головного управління ПФУ в Одеській області заяву за призначенням пенсії, в якій просив призначити пенсію за віком.

Також суд встановив, що за результатами розгляду заяви за призначенням/перерахунку пенсії, за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 33 від 22.06.2022 року відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для відмови стало, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, за поданими документами до страхового стажу не зарахований період з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року (записи №№ 6- 9 засвідчені печаткою Міністерства сільського господарства і продовольства ПМР), та зазначено про необхідність надання довідки про підтвердження цього періоду роботи, виданої Національною Касою Соціального Страхування Республіки Молдова.

Позивач вважає, що він має право на зарахування свого трудового стажу по трудовій книжці.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, суд виходить із застосування норм матеріального права таким чином.

Так, відповідно до ст. 8 Угоди, при призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності із законодавством України і законодавством Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.

Тобто, у розглядаємому випадку позивачу має бути здійснено обчислення трудового (страхового) стажу по законодавству України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такі самі положення передбачені п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі Порядок № 637), а саме: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1.1.Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову

діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств,сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.2. Інструкції, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження

державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за

успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.4. цієї Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, основний документ, який підтверджує трудовий (страховий) стаж є трудова книжка.

Лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд встановив, що спірні записи № 6-9 у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 містять всі необхідні записи, передбачені пунктом 2.2. Інструкції, не містять підчисток, виправлень, формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок.

Статтею 15 Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, приймаються без легалізації.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що записи №№ 6-9 у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 мають бути враховані відповідачем при обчислені трудового (страхового) стажу позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідач ГУ ПФУ в Одеській області зазначив, що зарахувати до страхового стажу період роботи 03.08.1993 року по 03.09.2001 року неможливо, оскільки записи у трудовій книжці засвідчені печаткою ПМР невизнаною Україною держави.

На ці доводи суд вважає за необхідне зазначити таке.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Відтак, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані Намібійські винятки, відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 суд констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Враховуючи викладені та встановлені обставини, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не взято до уваги період роботи позивача з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року зазначеного в трудовій книжці.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги визнати протиправними дії та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві рішення № 33 від 22 червня 2022 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком, є правомірними та належать задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 33 від 22 червня 2022 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», внесені зміні до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1, зокрема, п.4.2 Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу та п.4.10. передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачами записів № 6-9 у трудової книжки позивача, суд доходить висновку, що є правомірними й позовні вимоги про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, які належать задоволенню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву № 1570 від 16.06.2022 за призначенням Позивачу пенсії за віком, врахувавши до трудового (страхового) стажу період роботи позивача з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року вказаний у трудовій книжці.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі наданих документів та відповідно до вимог чинного законодавства, суд зазначає, що обраний судом спосіб захисту прав позивача є достатнім для відновлення прав позивача, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, рішення суб`єкта владних повноважень має бути, зокрема, обґрунтованим, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), пропорційним, тобто прийнятим з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно з приписів ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені встановлені судом обставини, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оцінюючи спірні дії та рішення відповідача, суд дійшов висновку, що вони не відповідають ознакам, передбаченим у ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема, вони вчиненні не у спосіб, передбачені законом та є необґрунтованими, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

Враховуючи, що позов задоволено частково, на користь позивача належить стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 грн., сплачений за основну позовну вимогу, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 205,246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6) про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 33 від 22.06.2022 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) № 1570 від 16.06.2022 за призначенням пенсії за віком з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно з записів у трудовій книжки НОМЕР_2 за період з 03.08.1993 року по 03.09.2001 року.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992, 40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко