Справа № 360/7392/21
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2022 року Справа № 360/7392/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Тарадуди Вячеслава Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Тарадуди Вячеслава Віталійовича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі -відповідач), в якому представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви від 29 грудня 2021 року б/н просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виявилась у невиплаті грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби в сумі 57308,82 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, позивач проходив службу у 3 прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України.

Наказом від 11 серпня 2021 року № 600-ос позивача звільнено зі служби у запас та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

11 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби. Цього ж дня позивачу надано довідку-розрахунок за № 206 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, відповідно до якого позивачу належить сплатити відповідачем компенсацію за речове майно, що належить до видачі, в розмірі 57308,82 грн. В день звільнення зі служби цієї виплати не відбулось.

Листом від 20 вересня 2021 року № 11/13221 відповідач повідомив, що компенсація за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби, складає 57308,82 грн. Невиплату компенсації відповідач пояснює відсутністю коштів на рахунках.

Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців а членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування. Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Так, пунктами 2, 3 зазначеного Порядку визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, шо належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з абзацом першим пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення).

Таким чином, військовою частиною при звільненні з військової служби позивачу протиправно не було виплачено зазначеної грошової компенсації.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

Також представник позивача зазначив, що невиплата відповідачем належної грошової компенсації за неотримане речове майно завдала позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності у зв`язку із фактичним незаконним обвинуваченням у вчиненні правопорушення та притягнення до матеріальної відповідальності заподіяли йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50000,00 грн, так як у даному конкретному випадку позивач був позбавлений права вільно володіти своїм майном, був зобов`язаний звертатись із заявами, приходити до місця проходження служби до посадових осіб із вимогою повернути належні йому кошти, це спричинило сильні душевні страждання та приниження.

У письмових поясненнях від 02 лютого 2022 року б/н представник позивача зазначив, що 11 серпня 2021 року на виконання вимог Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, позивачем подавався рапорт до відповідача з вимогою видати довідку про розмір компенсації за неотримане протягом проходження служби речове майно, одночасно рапорт містив вимогу про виплату такого відшкодування. Також у письмових поясненнях зазначено, що вищезазначений оригінал рапорту знаходиться у відповідача.

Військова частина НОМЕР_1 адміністративний позов не визнала, про що 01 лютого 2022 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 4146/2022 подала відзив на позовну заяву від 27 січня 2022 року № 14/1202-22-Вих, в якому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач проходив дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби України та наказом від 12 липня 2021 року № 487-ОС «По особовому складу» звільнений з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статі 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас, без права носіння військової форми одягу. Наказом начальника загону від 11 серпня 2021 року № 600-ОС позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. На момент розрахунку позивач мав право на отримання речового майна, про що був ознайомлений. Тобто на момент звільнення позивач був розрахований за всіма видами матеріального та грошового забезпечення. При цьому компенсація за неотримане речове майно не має постійного характеру і нараховується військовослужбовцю тільки при звільненні в межах бюджетних призначень, тому посилання позивача на те, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, є неправильним. До складу грошового забезпечення грошова компенсація за неотримане речове майно не входить, оскільки не носить систематичного характеру, а її здійснення залежить від наявності певних умов (звільнення з військової служби, смерті (загибелі) військовослужбовця) та у разі, якщо у військовослужбовця не виникло бажання отримати предмети форменого одягу на суму грошової компенсації.

Термінів виплати вказаної компенсації жодним нормативним актом не передбачено. Тобто будь-якої бездіяльності з боку відповідача не було.

17 грудня 2021 року наказом начальника загону № 991-ОС «Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно звільненим у запас» позивачу нараховано означену виплату. 30 грудня 2021 року позивачу перераховано грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 56447,39 грн, про що свідчить розрахунковий лист від 21 січня 2022 року № 44.

Щодо заявленої моральної шкоди відповідач зазначив таке.

Позивачем всупереч вимог пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В позовній заяві позивач посилається лише на душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності у зв`язку із фактичним незаконним обвинуваченням у вчиненні правопорушення та притягнення до матеріальної відповідальності. Позивач не долучає до позову жодних доказів, які б стосувалися незаконного обвинувачення та це обвинувачення було виражено у будь-якому рішенні суб`єкта владних повноважень, яким було б визнано протиправною бездіяльність або дії відповідача і на підставі чого заявлялась б вимога про відшкодування шкоди, завданої такою бездіяльністю або діями. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. При цьому, позивач не наводить будь-яких обґрунтованих розрахунків розміру моральної шкоди та не підтверджує це доказами. Крім того, посилання представника позивача в позові на звернення позивача з заявами та з вимогами про повернення йому коштів також нічим не підтверджено. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн є безпідставною та не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Також 01 лютого 2022 року відповідачем через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 4145/2022 подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу від 27 січня 2022 року № 14/1201-22-Вих.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що по-перше, представником позивача до позовної заяви не додано договору про надання правової допомоги та квитанцію про сплату, а отже, такі витрати відшкодуванню не підлягають. По-друге, відповідач зазначив, що ця справа є справою незначної складності та не потребувала від адвоката значних зусиль.

З урахуванням викладеного, відповідач просить зменшити розмір витрат на правову допомогу шляхом відмови у задоволенні у стягненні витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 29 листопада 2021 року позовну заяву адвоката Тарадуди Вячеслава Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою від 28 грудня 2021 року адвокату Тарадуді Вячеславу Віталійовичу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10 січня 2022 року серед іншого відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 06 червня 2022 року витребувано від адвоката Тарадуди Вячеслава Віталійовича виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 , на який було здійснену виплату грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби, за період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року, зобов`язавши адвоката Тарадуду Вячеслава Віталійовича надати витребувані документи через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» або в електронній формі на офіційну електронну адресу суду зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року повторно витребувано від адвоката Тарадуди Вячеслава Віталійовича виписку з банківського рахунку позивача, на який було здійснено виплату грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби, за період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року та письмові пояснення щодо отримання позивачем 30 грудня 2021 року грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби у розмірі 56447,39 грн, разом з наданням документів, які підтверджують або спростовують вказані обставини, зобов`язавши адвоката Тарадуду Вячеслава Віталійовича надати витребувані документи через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» або в електронній формі на офіційну електронну адресу суду зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

Жодних документів та письмових пояснень на виконання вимог ухвал від 06 червня 2022 року та від 12 вересня 2022 року від представника позивача на адресу суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 18 березня 2020 року серії НОМЕР_4 , виданим Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, та по 11 серпня 2021 року проходив військову службу за контрактом у 3 прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військовій частині НОМЕР_1 ) на посаді старшини-начальника відділення 1 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про що свідчить витяг з наказу командира 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 липня 2021 року № 487-ОС «Про особовий склад», витяг з наказу командира 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11 серпня 2021 року № 600-ОС «Про особовий склад».

Згідно з наказом командира 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 липня 2021 року № 487-ОС «Про особовий склад» з майстер-сержантом ОСОБА_1 , старшиною-начальником відділення 1 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) в запас без права носіння військової форми одягу.

Відповідно до витягу з наказу командира 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11 серпня 2021 року № 600-ОС «Про особовий склад» майстер-сержанта ОСОБА_1 , старшину-начальника відділення 1 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звільненого з військової служби за підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) в запас, з 11 серпня 2021 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Тальнівського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Черкаської області.

Згідно з довідкою-розрахунком від 11 серпня 2021 року № 206 на виплату грошової компенсації замість належного речового майна до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 до виплати позивачу належить грошова компенсація в сумі 57428,76 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку від 11 серпня 2021 року № 206/1 на зарахування вартості речового майна, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, майном, яке не було отримане майстром-сержантом ОСОБА_1 , підлягає утриманню 119,94 грн.

Згідно з витягом за наказом командира 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17 грудня 2021 року № 991-ОС «Про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно звільненим у запас» наказано виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно військовослужбовцям звільненим у запас (відставку) замість належних до видачі предметів речового майна під час проходження служби в Державній прикордонній службі України, а саме ОСОБА_3 , довідка № 206 - 57428,76 грн; утримати за недонос речового майна, довідка 206/1 - 119,94 грн.

30 грудня 2021 року позивачу виплачено грошову компенсацію за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби, в сумі 56447,39 грн (57428,76 грн (загальна сума) - 119,94 грн (сума, що підлягала утриманню) - 861,43 грн (військовий збір) = 56447,39 грн), про що свідчать витяг з реєстру від 29 рудня 2021 року № 308 перерахувань на карткові рахунки, платіжне доручення від 29 грудня 2021 року № 5283 та розрахунковий лист за грудень 2021 року від 21 січня 2022 року № 44.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, зауважив, що "служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів (далі - військовослужбовці), ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період визначає Інструкція про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 жовтня 2016 року № 1132 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2016 року за № 1536/29666 (далі - Інструкція № 1132).

Абзацом першим пункту 3 розділу I Інструкції № 1132 передбачено, що метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців, ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби у військовій та спеціальній формі одягу, теплих та постільних речах, захисному спорядженні, предметах індивідуального захисту, тканинах, знаках розрізнення військовослужбовців, санітарно-господарському, культурно-просвітницькому майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні.

Відповідно до пункту 4 розділу I Інструкції № 1132 військовослужбовці та ліцеїсти отримують речове майно, їм проводиться пошиття форменого одягу та надаються лазне-пральні послуги за рахунок кошторисних призначень, передбачених Держприкордонслужбі.

Згідно з абзацом першим пункту 5 розділу I Інструкції № 1132 речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів та непорушного запасу, а за його використанням - на майно особистого та групового користування (інвентарне майно).

Майно поточного забезпечення призначено для використання військовослужбовцями, ліцеїстами та працівниками Держприкордонслужби у мирний час та особливий період (абзац другий пункту 5 розділу I Інструкції № 1132).

Майно фонду зборів призначене для військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні та спеціальні збори, а під час мобілізації - для мобілізаційного розгортання Держприкордонслужби (абзац третій пункту 5 розділу I Інструкції № 1132).

Майно непорушного запасу призначено для забезпечення мобілізаційного розгортання Держприкордонслужби і створення запасів на особливий період (абзац четвертий пункту 5 розділу I Інструкції № 1132).

Використання речового майна не за цільовим призначенням забороняється (абзац п`ятий пункту 5 розділу I Інструкції № 1132).

Абзацом першим пункту 7 розділу І Інструкції № 1132 визначено, що строк носіння предметів речового майна, що видається в особисте користування військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, обчислюється з дня виникнення права на його отримання. Облік такого майна ведеться у місяцях з місяця виникнення права.

Згідно з абзацом першим пункту 10 розділу I Інструкції № 1132 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби (абзац другий пункту 10 розділу I Інструкції № 1132).

Відповідно до абзацу третього пункту 10 розділу I Інструкції № 1132 за бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі - Порядок № 178 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацом першим пункту 292 Положення № 1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання (абзац другий пункту 292 Положення № 1115/2009).

Відповідно до пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Таким чином чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби (зазначену правову позицію висловлено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19).

В постанові від 27 січня 2021 року у справі № 340/680/20 Верховний Суд зазначив, що з аналізу приписів пункту 4 Порядку № 178 вбачається, що особа має право отримати грошову компенсацію за неотримане речове майно: перед звільненням - у разі подання відповідного рапорту під час проходження служби; після звільнення - у разі подання відповідного рапорту після звільнення.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року відповідач здійснив виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 56447,39 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами.

У зв`язку з тим, що позивачеві грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 56447,39 грн виплачено до відкриття провадження у цій справі, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах на час розгляду адміністративної справи відсутній предмет спору за позовними вимогами, які стосуються невиплати позивачеві передбаченої статтею 9-1 Закону № 2011-XII грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка виявилась у невиплаті грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби, та про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно, що належить до видачі, але не отримане протягом проходження військової служби в сумі 57308,82 грн належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн, суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 цієї постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В обґрунтування підстав та розміру моральної шкоди представник позивача зазначив, що невиплата відповідачем належної грошової компенсації за неотримане речове майно завдала позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності у зв`язку із фактичним незаконним обвинуваченням у вчиненні правопорушення та притягнення до матеріальної відповідальності заподіяли йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50000,00 грн, так як у даному конкретному випадку позивач був позбавлений права вільно володіти своїм майном, був зобов`язаний звертатись із заявами, приходити до місця проходження служби до посадових осіб із вимогою повернути належні йому кошти, це спричинило сильні душевні страждання та приниження, які позивач оцінює у 50000,00 грн.

Позивачем не доведено та не підтверджено жодними допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, а посилання представника позивача в обґрунтування завдання моральної шкоди на фактичне незаконне обвинувачення у вчиненні позивачем правопорушення та притягнення до матеріальної відповідальності взагалі не стосуються фактичних обставин цієї справи.

Також суд зауважує, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань з приводу заявленого розміру моральної шкоди - 50000,00 грн, тому підстав для задоволення вимог в цій частині немає.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо необхідності обґрунтуванням розміру моральної шкоди та доведення її спричинення діями відповідача, висловленою у постанові від 07 травня 2019 року у справі № 389/1134/16-а.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору у розмірі 908,00 грн за позовними вимогами про стягнення моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову адвоката Тарадуди Вячеслава Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська