Справа № 260/3381/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3381/21 пров. № А/857/9471/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., повне судове рішення складено 25.05.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області про зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області виплатити заробітну плату (грошове забезпечення) за період роботи з 06.05.2021 по 05.07.2021, визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Закарпатській області від 05.07.2021 №145 о/с по особовому складу у частині встановлення ОСОБА_1 вислуги років, замість "станом на 06.11.2015 року складає 25 років 03 місяці 27 днів", зазначити "станом на 05.07.2021 в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 30 років 11 місяців 26 днів, вислуга у пільговому обчисленні складає для призначення пенсії 34 роки 00 місяців 08 днів", із зазначенням вказаного у наказі УМВС України в Закарпатській області по особовому складу, зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки за період з 28.10.2014 по 05.07.2021 та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань і матеріальну допомогу на оздоровлення при щорічній основній відпустці за період з 28.10.2014 по 05.07.2021.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 05 липня 2021 року його було звільнено з органів внутрішніх справи, однак при цьому вислугу років обраховано станом на 06 листопада 2015 року у розмірі 25 років 03 місяців 27 днів та в пільговому обчисленні 28 років 04 місяці 09 днів. Тобто відповідачем при обрахунку його вислуги років не було враховано період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, що суперечить нормам чинного законодавства та порушує його права. Окрім того, при звільненні йому не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, а також компенсації за невикористані відпустки та грошове забезпечення за період проходження служби після поновлення на роботі за рішенням суду з 06.05.2021 по 05.07.2021. Просив позов задоволити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи з 06.05.2021 по 05.07.2021. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 05.07.2021 №145 о/с по особовому складу у частині встановлення ОСОБА_1 вислуги років станом на 06 листопада 2015 року. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області розрахувати вислугу років ОСОБА_1 станом на день звільнення 05 липня 2021 року з врахуванням періоду вимушеного прогулу у зв`язку зі незаконним звільненням. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Міністерство внутрішніх справ України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 жовтня 2014 року №2253 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади начальника штабу Управління МВС України в Закарпатській області згідно з пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Наказом Управління МВС в Закарпатській області №219 о/с від 03 листопада 2014 року "По особовому складу" ОСОБА_1 , начальника штабу Управління МВС в Закарпатській області, згідно з пунктом 7-2 (з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади") статті 36 Кодексу законів про працю України звільнено з роботи з 28 жовтня 2014 року.

Не погоджуючись з правомірністю свого звільнення позивач оскаржив таке в судовому порядку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 №807/3589/14 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління МВС України в Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України "По особовому складу" №2253 о/с від 28 жовтня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника штабу Управління МВС України в Закарпатській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області "По особовому складу" №219 о/с від 03.11.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника штабу Управління МВС України в Закарпатській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника штабу Управління МВС України в Закарпатській області з 28 жовтня 2014 року.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 №807/3589/14 наказом Управління МВС в Закарпатській області №81 о/с від 09.04.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника штабу Управління МВС України в Закарпатській області з 28 жовтня 2014 року.

Згідно довідки про заробітну плату №948/106/5-2021 від 08.12.2021 грошове забезпечення ОСОБА_1 за травень червень 2021 року не виплачувалося.

Наказом ліквідаційної комісії Управління МВС в Закарпатській області №145 о/с від 05.07.2021 полковника міліції ОСОБА_1 , начальника штабу Управління МВС України в Закарпатській області, звільнено в запас Збройних Сил з 05 липня 2021 року за п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

Згідно даного наказу вислуга років ОСОБА_1 станом на 06 листопада 2015 році в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 25 років 03 місяці 27 днів, вислуга років у пільговому обчисленні для призначення пенсії складає 28 років 04 місяці 09 днів.

Відомості про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в наказі Управління МВС в Закарпатській області №145 о/с від 05.07.2021 відсутні.

Доказів виплати такої відповідачами також надано не було.

Згідно ст. 18 Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення).

Спірні правовідносини виникли з приводу не зарахування до вислуги років для призначення пенсії позивача періоду вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням.

Апеляційним судом встанволено, що під час звільнення ОСОБА_1 зі служби в 2021 році відповідачем 1 здійснено обрахунок його вислуги років станом на 06 листопада 2015 року останній день чинності положень Закону.

Правомірність таких дій суб`єкт владних повноважень обґрунтовує тим, що позивач перебував у штатному розписі органів внутрішніх справ до моменту їх ліквідації 06 листопада 2015 року, а з 07 листопада 2015 року поновлений на неіснуючій посаді, а тому не міг проходити службу як особа начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначені положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262) (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч. 1 ст. 2 Закону №2262).

Право осіб, на яких поширюється дія цього закону, на отримання пенсії за вислугу років поставлена в залежність саме від наявної в них вислуги років.

Нормами ст. 17 Закону №2262 передбачено зарахування до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії військовослужбовцям, серед іншого, служби в органах внутрішніх справ.

Вказане кореспондується також з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.

Відповідно до п. 20 Положення час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством.

Період проходження служби в органах внутрішніх справ підлягає зарахування до вислуги років для призначення військовослужбовцю пенсії.

Вказане право ОСОБА_1 на зарахування до його вислуги років періоду до 06 листопада 2015 року відповідачі не заперечують. Однак вважають, що з набранням чинності положень Закону України «Про національну поліцію» та втратою чинності Закону України «Про міліцію» період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ припиняється з огляду на встановлений законодавством особливий порядок прийняття на службу до поліції колишніх працівників міліції. Тому оскільки ОСОБА_1 на службу в поліцію не приймався, а територіальні органи внутрішніх справ ліквідовані, відповідний період до його вислуги років зарахований бути не може.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідачів, оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі служби в міліції з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», ще 28 жовтня 2014 року та в подальшому поновлений на займаній до звільнення посаді на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №807/3589/14 від 12.01.2021, яким таке звільнення було визнано протиправним.

Позивач в 2015 році не міг бути переведений на службу в поліцію за нормами Закону України «Про національну поліцію» з незалежних від нього обставин.

В 2021 році за результатами судового розгляду протиправність звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ була встановлена рішенням суду.

Згідно положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII встановлено, що у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

З нормами п. 24 Положення, відповідно до яких у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Особа не може бути позбавлена права на пенсію та обрахунку вислуги років в належному розмірі через протиправні дії суб`єкта владних повноважень, а тому незважаючи на втрату чинності Законом України «Про міліцію», позивачу підлягає зарахуванню до вислуги років його служба в органах внутрішніх справ України за період з 28.10.2014 по день звільнення зі служби 05 липня 2021 року.

З огляду на що наказ ліквідаційної комісії Управління МВС в Закарпатській області №145 о/с від 05.07.2021 в частині визначення ОСОБА_1 вислуги років є протиправним та підлягає скасуванню.

Обрахунок вислуги років працівника та зазначення відповідних відомостей в наказі відноситься до дискреційних повноважень роботодавця, в даному випадку Управління МВС в Закарпатській області. Оскільки суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями, то, відповідно, суд не вправі зобов`язати відповідача 1 вказати в наказі конкретну розраховану судом вислугу років позивача.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача 2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні суд зазначає наступне.

Станом на день звільнення одноразова грошова допомога ОСОБА_1 виплачена не була. Правомірність своїх дій Управління МВС в Закарпатській області обґрунтовує тим, що в 2021 році бюджетних асигнувань для виплати такої допомоги управлінню не виділялось, оскільки такі видатки повинні здійснюватися Міністерством внутрішніх справ.

В свою чергу відповідач 2 вважає, що він також не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється за місцем їхньої служби. Проте ОСОБА_1 у штаті Міністерства внутрішніх справ України не перебував.

Суд не може погодитися з правомірністю зазначених вище тверджень відповідачів з огляду на наступне.

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» визначено, що працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Право військовослужбовців, в тому числі працівників органів внутрішніх справ, на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби гарантоване нормами ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказаною законодавчою нормою передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено право військовослужбовців, в тому числі працівників органів внутрішніх справ, при звільненні на отримання одноразової грошової допомоги, а виплата такої повинна здійснюватися саме Міністерством внутрішніх справ України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління МВС України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення суд зазначає наступне.

Апеляційним судом встановлено, що після поновлення позивача рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №807/3589/14 від 12.01.2021 на займаній на час звільнення посаді грошове забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалося, що підтверджується довідкою про заробітну плату №948/106/5-2021 від 08.12.2021 та визнається представником відповідача 1.

Не виплату грошового забезпечення відповідач 1 мотивує тим, що у спірний період жодним законодавчим актом не було визначено розміру грошового забезпечення працівників міліції, оскільки після створення територіальних підрозділів Національної поліції було ліквідовано без визначення правонаступника всі територіальні підрозділи міліції, скасовані їх штати і скорочені всі посади. Окрім того, зазначає, що позивач будь-якої роботи у вказаний період не виконував.

Оцінюючи правомірність таких тверджень суб`єкта владних повноважень, суд враховує таке.

Згідно п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до правовідносин з виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 підлягають застосуванню норми, які діяли до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію») було визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відтак, до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» зазначені вище нормативно-правові акти встановлювали умови нарахування та виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, такі підлягають застосуванню при здійсненні нарахування та виплати грошового забезпечення позивача за час служби після поновлення на роботі за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №807/3589/14 від 12.01.2021.

Апеляційний суд вважає вважає безпідставними посилання відповідача 1 на відсутність у кошторисі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Закарпатській області коштів на виплату грошового забезпечення і втрату чинності наказом МВС від 31.12.2007 №499, оскільки такі не можуть обґрунтовувати правомірність невиплати поновленому в судовому порядку працівникові МВС грошового забезпечення та належною підставою для позбавлення особи гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року у справі №260/3381/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська