Справа № 240/15417/22
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/15417/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію з часу звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії, тобто з 08.06.2022.

На обґрунтування позову зазначає, що відповідач відмовив їй у призначенні пенсії посилаючись на те, що підтверджений документально страховий стаж становить 23 роки 4 місяці 8 днів. Позивач стверджує, що в її трудовий стаж необхідно зарахувати періоди роботи в Корецькій районній інформаційно-розрахунковій станції 1987-1992 роках і перебування на обліку в Корецькому районному центрі зайнятості в 1992-1993 роках, що підтверджується як записами в трудовій книжці, так і наданими до справи довідками. Зазначає, що не несе відповідальності за неточності, що допущені роботодавцем під час внесення записів у її трудову книжку.

Ухвалою суду від 04.08.2022 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.

21.09.2022 до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, позивач 08.06.2022 зверталась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Головне Управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області листом від 22.06.2022 відмовило позивачу у призначенні пенсії і повідомило про неможливість врахування до страхового стажу періодів роботи: з 03.08.1987 по 06.07.1992 на Корецькій районній інформаційно-розрахунковій станції, оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення виправлено номер наказу та відсутній підпис відповідальної особи; та з 07.10.1992 по 06.07.1993 період перебування її на обліку в Корецькому центрі зайнятості, оскільки відсутня підстава, а саме, номер наказу та дата на основі яких були внесені записи.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про пенсійне забезпечення", страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу. Для кожного пенсіонера визначається коефіцієнт страхового стажу (в залежності від кількості відпрацьованих місяців) та індивідуальний коефіцієнт заробітку, від якого залежить середньомісячний заробіток для обчислення пенсії. Величина зазначених коефіцієнтів впливає на розмір пенсійної виплати. Заробітна плата для обчислення пенсії визначається як добуток середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії на індивідуальний коефіцієнт заробітної плати. Період, за який враховується заробітна плата не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 13.10.1982 встановлено, що записами №7,8 підтверджується факт прийняття позивача на роботу оператором на Корецьку районну інформаційно-розрахункову станцію з 03.08.1987 та звільнення 06.07.1992.

Згідно записів №9,10 позивач з 07.10.1992 по 06.07.1993 перебувала на обліку в Корецькому центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

Натомість відповідачем не зараховані вказані періоди роботи до страхового стажу позивача у зв`язку з тим, що запис про звільнення містить виправлення в номері наказу та не вказано номер та дата, на підставі яких були внесені записи.

Слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи в трудовій книжці позивача внесені в повному обсязі, в чіткій послідовності, за відсутності виправлень, що перешкоджають розумінню тексту, та з наявними відбитками печатки підприємств.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Твердження відповідача про наявність розбіжностей у записах, наявність виправлень та дописів іншими чорнилами не можуть спростовувати факт наявності у позивача страхового стажу у спірний період та спростовувати сплату на його користь страхових внесків.

Також в матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача.

Водночас до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Отже, доводи відповідача про те, що розбіжності в записах трудової книжки мають наслідок незарахування періоду роботи до страхового стажу визнаються судом безпідставними.

На підтвердження відомостей, що внесені до трудової книжки НОМЕР_1 від 13.10.1982 до матеріалів справи надано лист Головного управління статистики у Рівненській області від 01.07.2022 №17-10/1797-22, згідно якого Корецька районна інформаційно-обчислювальна станція з 01.10.1987 реорганізована в Корецький районний відділ статистики Рівненського обласного управління статистики, однак підтвердити звільнення позивача з роботи виявляється неможливим, оскільки накази за 1992 рік відсутні.

Водночас згідно довідки про заробітну плату від 12.07.2022 №16-38/57-22 позивач з серпня 1987 року по липень 1992 року отримувала заробітну плату в Корецькій районній інформаційно-розрахунковій станції.

Крім того, довідкою Корецької районної філії Рівненського обласного центру зайнятості від 16.06.2022 №187 підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості та отримання нею допомоги по безробіттю з 07.10.1992 по 07.07.1993.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що спірні періоди роботи позивача з 03.08.1987 по 06.07.1992 (4 роки 11 місяців 3 дні) та з 07.10.1992 по 06.07.1993 (8 місяців 29 днів) слід зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії, оскільки вони підтверджені належним чином оформленими записами в трудовій книжці.

З урахуванням зарахованого відповідачем стажу 23 роки 4 місяці 8 днів та безпідставно відмовленого у зарахуванні 5 років 8 місяців 2 дні, у ОСОБА_1 наявний необхідний для призначення стаж 29 років.

Слід зауважити, що судом не встановлено обставин вчинення суб`єктом владних повноважень бездіяльності у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею п`ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З урахуванням того, що без встановлення факту порушення прав позивача суд не може приймати рішення про відновлення таких прав, існують законні підстави вийти за межі позовних вимог і визнати протиправною відмову у призначенні пенсії за віком, на підставі заяви позивача від 08.06.2022.

З огляду на наведене, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до її трудового стажу періоди роботи з 03.08.1987 по 06.07.1992 та з 07.10.1992 по 06.07.1993 та призначити їй пенсію за віком.

Водночас, призначення пенсії має бути здійснено не з дати звернення позивача до відповідача з заявою, тобто з 08.06.2022, а з наступного дня, за днем набуття права на призначення пенсії за віком, тобто з 05.06.2022.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт порушення її прав, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити в частині.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.08.1987 по 06.07.1992 та з 07.10.1992 по 06.07.1993 та призначити їй пенсію за віком з 05.06.2022.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 992,40 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва