Справа № 320/9066/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року м.Київ № 320/9066/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вишгородської міської ради, третя особа Комунальне підприємство Вишгородської міської ради «Благоустрій - Вишгород» про визнання протиправним та скасування рішення, припису,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулвся ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Вишгородської міської ради, третя особа Комунальне підприємство Вишгородської міської ради «Благоустрій - Вишгород» та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення від 19.04.2021 № 145, яким вирішено здійснити демонтаж незаконно забудованої групи по АДРЕСА_1 ;

визнати протиправним та скасувати припис від 22.04.2021 № 07-11/3 відділу Державного архітектурно - будівельного контролю Вишгородської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті - реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції копія ухвали та копію позовної заяви суду від 28.07.2021 була направлена учасникам справи на їх офіційні електронні адреси, а саме Виконавчому комітету Вишгородської міської ради на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_1», Комунальному підприємству Вишгородської міської ради «Благоустрій - Вишгород» на електронну адресу «» та доставлена до електронних скриньок 02.08.2021, про що свідчить звіт про успішне доставлення листа електронною поштою, а також позивача повідомлено засобами телефонного зв`язку.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що було проведено перевірку нежитлового приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що відсутні дозвільні документи на об`єкті будівництва реконструкції квартири та спірним рішенням вирішено здійснити демонтаж незаконно забудованої вхідної групи. Однак на думку позивача таке рішення прийнято з грубим порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Відповідач та третя особа своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву та пояснень не скористались, а також не направили будь - яких заяв або клопотань.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 251800947 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення літера «А», загальною площею 65,3 м2, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 218.

Поряд з цим, рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 19.04.2021 № 145 на підставі звернення громадянина ОСОБА_3. від 08.04.2021, відомостей, наданих відділом державного архітектурно-будівельного контролю Вишгородської міської ради про відсутність дозвільних документів на об`єкті будівництва реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись ст. 30 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні», ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. Закону України «Про благоустрій населених пунктів», рішення Вишгородської міської ради № 1/23 від 30.10.2006 «Про затвердження правил благоустрою територій, дотримання тиші в громадських місцях, торгівлі на ринку у м. Вишгороді», вирішено здійснити демонтаж незаконно забудованої вхідної групи по АДРЕСА_1 .

Комунальному підприємству Вишгородської міської ради «Благоустрій- Вишгород» було доручено демонтувати незаконно збудовану вхідну групу на території земель комунальної власності в АДРЕСА_1 .

22.04.2021 уповноваженими особами відділу Державного архітектурно - будівельного контролю спеціалістом І категорії - інспектором Андрусенко А.А. та спеціалістом І категорії - інспектором Подшивалкіним Є.В. проведено позапланову перевірку про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті - реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що винесено Припис № 07-11/3.

За результатами перевірки виявлені наступні порушення: ознаки проведення будівельних робіт з будівництва додаткових входів шляхом демонтажу підвіконної частини стіни та влаштування дверей вхідної групи, а також зведення приставного ганку. Документів, що дають право на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання підготовчих або будівельних робіт, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (ССі)) під час перевірки не надано. Незабезпечення здійснення технічного та авторського нагляду при виконанні будівельних робіт з реконструкції квартири за вказаною адресою, чим порушено ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 2 ст. l Закону України «Про архітектурну діяльність».

Також міститься вимога усунути допущені правопорушення містобудівного законодавства.

Від підписання зазначеного припису позивач особисто відмовився, про що міститься відповідний запис.

Вважаючи таке рішення та припис протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позов до суду.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-УІ (далі - Закон № 3038) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 553) визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно з абзацом і ч. 1 ст. 41 Закону № 3038 державний архітектурно - будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За положеннями абзацу 3 ч. і ст. 41 Закону № 3038 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Порядку № 533 державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється, зокрема за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.

Згідно із п. 5 Порядку № 533 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до п.п. 3 п. 11 Порядку № 553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право, зокрема у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Також слід зазначити, що аналогічні положення містить ст. 41 Закону № 3038.

Як вже було зазначено вище, рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 12.04.2020 № 145 вирішено здійснити демонтаж незаконно забудованої вхідної групи по АДРЕСА_1 . Приписом від 22.04.2021 № 07-11/3 встановлено ознаки проведення будівельних робіт з будівництва додаткових входів шляхом демонтажу підвіконної частини стіни та влаштування дверей вхідної групи, а також зведення приставного ганку.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст права власності, зокрема це право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

За правилами ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Ураховуючи викладене, особа має право на свій розсуд здійснювати в належному їй приміщенні ремонт, змінювати його вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до відповідних порушень прав інших громадян та не завдадуть шкоди природному середовищу.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово - комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до вимог ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування» основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Частиною 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Із аналізу наведених правових норм встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Таким чином, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати лише питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження, але з урахуванням інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Предметом спору у цій справі не є ремонт чи зміна вигляду квартири, а суть позову зводиться до того, що відповідач - Виконавчий комітет Вишгородської міської ради, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення, вийшов за межі своїх повноважень та доручив третій особі - КП «Благоустрій-Вишгород» демонтувати незаконну вхідну групу на території земель комунальної власності в м. Вишгороді за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, у п. 1 спірного рішення відповідачем на власний розсуд та заздалегідь визначено саме про незаконну вхідну групу на території земель комунальної власності без законних на те підстав. Також спірне рішення містить сумніви щодо того, яким чином проведені позивачем ремонтні роботи по просп. Мазепи,6, літера «А», приміщення 27 заподіяли шкоду правам, свободам та гідності громадян або інтересам суспільства, або погіршили екологічну ситуацію та заподіяли шкоду природним якостям землі.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було порушено порядок та процедуру проведення позапланової перевірки належного позивачу нежитлового приміщення в частині проведення будівельних робіт з будівництва додаткових входів та влаштування дверей вхідної групи, а також зведення приставного ганку, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (ССі)).

Також, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Таке правове регулювання вказує на те, що органи місцевого самоврядування належать до органів, які вправі здійснювати державний нагляд (контроль), однак виключно в межах повноважень, передбачених законом.

При цьому ч. 4 ст. 4 цього Закону передбачено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Таким чином, для реалізації повноважень у сфері державного нагляду (контролю) необхідно щоб відповідні повноваження бути прямо передбачені законом.

Повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів врегульовані Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», однак положення цього Закону не містять повноважень таких органів на здійснення заходів щодо державного нагляду (контролю) у сфері ремонтних робіт у нежитловому приміщенні.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Отже, законодавством України не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо затвердження порядків, положень чи будь-яких інших документів, які регламентують проведення демонтажу встановлених споруд (аналогічна правова позиція знайшла своє закріплення в постанові Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 705/6569/16-а).

Таким чином, оскаржуване рішення не узгоджується з принципами державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, визначеними Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

За змістом Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідач не належить до числа органів, уповноважених на здійснення заходів державного контролю.

Верховний Суд України у постанові від 27.01.2015 у справі № 21- 425014 висловив правову позицію, зі змісту якої випливає, що чинним законодавством встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, у тому числі її продовження. Невиконання вимог закону щодо процедури та порядку проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Що стосується безпосередньої перевірки посадовими особами Відділу державного архітектурно-будівельного контролю в м. Вишгороді за адресою: м. Вишгород, по вул. Мазепи, 6, літера «А», приміщення 27, то на думку суду вона такою, що проведена з порушенням норм законодавства.

Так, основними законодавчими актами у національному законодавстві, які вреіульовують правовідносини у цій сфері, є Закони № 3038, Закон України від 20.05.1999 №687-ХІУ «Про архітектурну діяльність» (далі № 687), а також прийняті на їх виконання підзаконні нормативно-правові акти.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 05.02.2019 у справі № 821/1157/16, від 04.02.2019 у справі № 807/242/14 лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Верховний Суд у постанові від 23.01.2018 у справі № 804/12558/14 зазначив, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Нормами Закону № 3038 та Порядку № 553 встановлено, що з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю.

Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення позапланової перевірки та оформлення її результатів, які створюють для суб`єкта містобудування юридичні наслідки.

Невиконання органами державного архітектурно-будівельного контролю вимог законодавця щодо порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю призводить до визнання перевірки незаконної та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 826/7847/17.

Як було зазначено вище, за визначенням ч. 1 ст. 41 Закону № 3038 державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Частиною 2 цієї ж статті Закону № 3038 встановлено, що порядок здійснення архітектурно будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок № 553 за змістом його абзацу 1 п. 1 визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

При цьому п. 9 вищеназваного Порядку № 553 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

З аналізу положень ст. 41 Закону № 3038 та Порядку № 553 вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, можуть здійснюватись лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.

Отже, за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. А виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва, у зв`язку з чим такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкта.

На думку суду, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного в силу його узаконення.

Суд дійшов висновку, що не можуть визнаватись законними перевірка контролюючого органу об`єкта, який визнаний готовим до експлуатації, та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю.

В даному випадку матеріали адміністративного позову містять витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 251800947 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення літера «А» загальною площею 65,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 218.

Таким чином, зареєстрований об`єкт права власності позивача, що є нерухомим майном, набуває певного правового статусу і перебуває під захистом держави, яка офіційно визнала і підтвердила факт набуття речових прав на таке нерухоме майно.

Отже, посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право проводити перевірки на об`єкті контролю виключно після пред`явлення суб`єкту містобудування службових посвідчень та направлень на перевірку.

Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду 09.12.2019 у справі № 822/836/16, від 15.01.2020 у справі № 818/1617/16, від 30.01.2020 справа № 308/12552/16- а.

Під час здійснення перевірки на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу відповідні службові посвідчення та направлення не пред`являлось, тим більше копію такого направлення, що свідчить про невиконання органом державного архітектурно - будівельного контролю усіх вимог законодавства стосовно призначення і проведення перевірки, зокрема, перед її початком не пред`явлено службові посвідчення та направлення для перевірки або його копію, тобто у передбачений законом спосіб позивача не повідомлено про намір проведення такої перевірки.

Таким чином, суд вважає за можливе позов частині визнання протиправним та скасувати рішення від 19.04.2021 № 145, яким вирішено здійснити демонтаж незаконно забудованої групи по АДРЕСА_1 задовольнити.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасувати припис від 22.04.2021 № 07-11/3 відділу Державного архітектурно - будівельного контролю Вишгородської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної - діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті - реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на думку суду вона є похідною від попередньої потуму також підлягає скасуванню.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від09.12.1994).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та наданої оцінку у повній мірі.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовні ший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Леласпроти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах Онер`їлді зпроти Туреччини, Беєлер проти Італії).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дійчибездіяльностісуб`єктавладнихповноваженьобов`язокщододоказуванняправомірностісвогорішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно прийняв рішення щодо демонтажу незаконно забудованої групи по АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві приватної власності, а тому даний позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 816,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 27.07.2021.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Вишгородської міської ради.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 19.04.2021 № 145, яким вирішено здійснити демонтаж незаконно забудованої групи по АДРЕСА_1 .

Визнати протиправним та скасувати припис від 22.04.2021 № 07-11/3 відділу Державного архітектурно - будівельного контролю Вишгородської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної - діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті - реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Виконавчого комітету Вишгородської міської ради () судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять ) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.