Справа № 320/6435/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року справа №320/6435/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ),в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати вчасно ОСОБА_1 всіх сум належних у день звільнення у розмірі 39 356,39 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 13.03.2021 до 26.04.2021 в сумі 17 246,32 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що станом на день звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини (13.03.2021) відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні у сумі 39 356,39 грн. Вказує, що остаточний розрахунок відповідач здійснив лише 26.04.2021. На переконання позивача, у зв`язку з цим, з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 13.03.2021 по день фактичної виплати - 26.04.2021 в сумі 17 246,32 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання, витребувано докази у справі від сторін.

25.06.2021 до суду надійшли витребувані від позивача докази у справі.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Проте 19.07.2021 на адресу суду надійшло письмове пояснення від відповідача, в якому відповідач повідомив, що фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку з чим військовою частиною 17.03.2021 вих. №453 було подано заявку на виділення коштів для розрахунку при звільненні старшини ОСОБА_1 , але через брак коштів фінансування військової частини НОМЕР_1 було здійснено лише в квітні 2021 року та одразу виплачено 26.04.2021 на картковий рахунок « Приватбанку » ОСОБА_1 .

Також 19.07.2021 на адресу суду надійшли витребувані від відповідача докази у справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 26.05.2000 (а.с.3).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 08.04.2016 (а.с.4).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.03.2021 №72-PC старшина ОСОБА_1 , командир відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, ВОС-790182А звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту) виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 13.03.2021.

Згідно із розрахунком при звільненні від 13.03.2021 №72 позивачу належало до виплати: оклад за військовим званням за березень, посадовий оклад за березень, надбавку за вислугу років за березень, 65% та премію за березень, ООС за березень, за створення безпечних умов вбз та збереження життя, грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпустки за 2019, 2021 роки, грошову компенсацію за відпустку як УБД за 2019, 2020, 2021 роки, допомогу на оздоровлення за 2021 рік, індексацію за березень. Всього 39 356,39 грн. (а.с.6).

У зв`язку з ненадходженням вказаних коштів, 26.04.2021 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з вимогою щодо їх виплати. Також просив додатково нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.9).

Кошти у розмірі 39 356,39 грн. надійшли на картковий рахунок позивача 26.04.2021.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо несвоєчасної виплати всіх сум належних у день звільнення, звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Частиною третьою статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема у зв`язку із закінченням строку контракту.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

В силу приписів абзацу третього пункту 242 вказаного Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, з наведених норм чинного законодавства слідує, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Як вже було зазначено, 13.03.2021 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, але остаточний розрахунок у розмірі 39 356,39 грн. з ним проведено - 26.04.2021, що відповідачем не заперечується. Крім того, як встановлено судом, позивач згоду на виключення його зі списків особового складу без проведення усіх необхідних розрахунків не надавав.

Оскільки факт затримки розрахунку при звільненні є беззаперечним та підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, суд вважає, що існують підстави для визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати вчасно ОСОБА_1 всіх сум належних у день звільнення у розмірі 39 356,39 грн. протиправною.

Щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14.02.2015 у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово була висловлена також і Верховним Судом, зокрема у постановах від 17.10.2018 у справі №823/276/16, від 11.10.2018 у справі №823/244/16, від 08.10.2019 у справі №823/263/16 та від 24.06.2021 у справі №480/2577/20.

Враховуючи, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця, суд вважає, що у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 16.07.2020 у справі №400/2884/18, від 20.01.2021 у справі №200/4185/20-а, від 20.01.2021 у справі №240/12238/19, від 05.03.2021 у справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20.

Так, статтею 116 КЗпП України вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас визначаючись щодо розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу, суд виходить із такого.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідки про доходи від 01.07.2021 №1009 (а.с.27) грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу, складає: у січні 2021 року - 11 622,60 грн., у лютому 2021 року - 11 622,60 грн.

Отож середньоденний розмір грошового забезпечення складає 393,99 грн. (23 245,20 грн./59 календарних днів).

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що фактично затримка у розрахунку з 14.03.2021 (наступного дня після виключення із списків з особового складу та всіх видів забезпечення) по 26.04.2021 (по день фактичного розрахунку) склала - 44 календарні дні.

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 17 335,56 грн. (393,99 грн. х 44 календарних днів), а не 17 246,32 грн. як помилково зазначає позивач.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

У цій справі розмір несвоєчасних виплат позивачу складає 100% від суми всіх належних до сплати виплат при звільненні (39 356,39 грн.).

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з Військової частини НОМЕР_1 за період з 14.03.2021 по 26.04.2021 у сумі 17 335,56 грн. є співмірним розміру недоплаченої суми (39 356,39 грн.), тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування з підстав, визначених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати вчасно позивачу всіх сум належних у день звільнення у розмірі 39 356,39 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.03.2021 по 26.04.2021 у сумі 17 335,56 грн. (без урахування податків та інших обов`язкових платежів).

У той же час, вимога позивача в частині стягнення середнього заробітку за 13.03.2021 задоволенню не підлягає, оскільки нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід здійснити, починаючи з 14.03.2021 (наступного дня після виключення із списків з особового складу та всіх видів забезпечення).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати вчасно ОСОБА_1 всіх сум належних у день звільнення у розмірі 39 356,39 грн.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.03.2021 по 26.04.2021 у сумі 17 335,56 грн. (сімнадцять тисяч триста тридцять п`ять гривень 56 копійок), з утриманням обов`язкових податків та зборів.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2022.

Суддя Кушнова А.О.