Справа № 340/5189/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 340/5189/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року (головуючий суддя Брегей Р.І.)

у справі № 340/5189/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

про стягнення одноразової грошової допомоги, інфляційних втрат, річних відсотків, пені та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, в якому просив:

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області 348 192,40 грн. одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та установленням ОСОБА_1 І групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період з проходження служби в органах внутрішніх справ; а також інфляційні втрати у сумі 87152,46 грн., річні відсотки 37694,50 грн., пеню 354053,14 грн.

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області 348192,40 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за станом здоров`я позивачу у 2009 році встановлена 2 група інвалідності, пов`язана з проходженням служби, у звязку з чим йому виплачена одноразова грошова допомога. У 2017 році позивачу встановлена 1 група інвалідності, що зумовлює відповідачів сплатити допомогу у більшому розмірі, врахувавши попередню виплату. Позивач вважає, що відповідач-1 безпідставно відмовив у виплаті допомоги, оскільки право на неї не може бути пов`язане з певними строками між погіршенням стану здоров`я і встановленням вперше стану інвалідності. Також позивач вказує, що йому було завдано моральні страждання, так як упродовж 5 років позивач відстоює у судах право на допомогу і потребує коштів на лікування захворювання, яке пов`язане зі службою. Дії відповідачів свідчать про умисне спотворення фактів з метою відмови у виплаті належної ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, тобто позбавлення позивача соціальної виплати, гарантованої допомоги з боку держави.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 позов залишений без розгляду в частині вимог про стягнення інфляційних втрат, річних відсотків і пені.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України від 06.09.2018, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги від 24.04.2017.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 24.04.2017 та виплатити кошти.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 30000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що позивач має право на виплату допомоги у більшому розмірі з урахуванням попередньої виплати. Суд виходив з того, що ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» не тільки не забороняє, а й, відповідно до конституційного припису верховенство права, зобов`язує до виплати допомоги у більшому розмірі у разі зміни групи інвалідності, не обмежуючи її будь-яким проміжком у часі. Також Уряд України визнає право на отримання допомоги у більшому розмірі у разі зміни групи інвалідності, однак, за висновком суду першої інстанції, встановлення в п. 4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, часового проміжку його реалізації суперечить приписам ч.6 ст.23 вказаного Закону. Тому, посилаючись на ч. 3 ст.7 КАС України, суд не застосував припис пункту 4 Порядку № 850 в частині, яка суперечить положенням частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію». Також, враховуючи правовий висновок Конституційного Суду України в рішенні від 06 квітня 2022 року у справі №3-192/2020(456/20), а також той факт, що правовий статус працівників органів внутрішніх справ (міліціонери) та військовослужбовців захищається однією нормою ст.17 Конституції України, суд дійшов висновку, що п.4 Порядку № 850 не відповідає статтям 1, 3, частинам першій, другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 46 Конституції України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на МВС України покладено обов`язок лише стосовно прийняття рішення, а виплата коштів проводиться органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий особою. Також, суд першої інстанції не врахував, що оскільки після первинного огляду МСЕК (2009 рік) до повторного огляду МСЕК (2017 рік) пройшло більше 2 років, тому немає правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015. Крім того, суд при винесенні оскаржуваного рішення не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_1 не довів наявності обов`язкових умов відшкодування моральної шкоди, зокрема, причинного зв`язку між начебто завданою йому шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В судовому засіданні представник відповідача-1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач (представник позивача) в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, згідно якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, інвалідом першої групи, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

08.09.2009 при первинному огляді МСЕК позивачу встановлено другу групу інвалідності та визначено 65% втрати працездатності.

15.09.2010 відповідно до висновку про призначення одноразової грошової допомоги згідно із Законом України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію», затвердженого ДФЗБО МВС України 21.10.2009, позивачу виплачена одноразова грошова допомога в сумі 51807,60 грн. як особі, якій встановлена інвалідність другої групи, пов`язана із захворюванням, отриманим у період проходження служби в органах внутрішніх справ (65 відсотків втрати працездатності) на підставі платіжного доручення від 15.09.2010 №2883.

14.04.2017 під час повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності та визначено 100% втрати працездатності.

На заяву позивача про отримання грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з збільшенням ступеня втрати працездатності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області листом від 05.07.2017 № 1290/05/28-17 повідомило позивача, що відповідно до листа ДФОП МВС України від 15.07.2017 № 15/2-2067 матеріали на виплату одноразової грошової допомоги повернуто як такі, що не відповідають вимогам законодавства та наголошено, що на виконання пункту 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 13.02.2015 р. № 208-VII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.10.2015 р. № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", що набрала чинності 31 жовтня 2015 року, пунктом 4 якого передбачено, що якщо протягом двох років працівнику міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи положення пункту 4 Порядку №850, а також те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, відповідач повідомив позивача про відсутність у нього права на призначення грошової допомоги.

Правомірність такої відмови була предметом судового розгляду у справі № П811/1416/17.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову, надану Міністерством внутрішніх справи України листом від 05.07.2017 № 1290/05/28-17, у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та установленням йому І групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою ним працездатності та установленням І групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 у справі №П/811/1416/17 залишено без змін.

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018 у справі №П/811/1416/17 Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву ОСОБА_1 і за результатом розгляду прийняло висновок від 06.09.2018 про відмову у призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що між встановленням позивачу груп інвалідності минуло більше двох років, що виключає право на виплату допомоги у більшому розмірі.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності вперше) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності Закон №565-XII втратив чинність на підставі Закону України №580-VІІІ «Про Національну поліцію».

За змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.

До набрання чинності Законом №580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону №565-ХІІ.

На реалізацію вимог статті 23 Закону №565-XII Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 №850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин за позивачем як колишнім працівником органів внутрішніх справ, у зв`язку із встановленням йому І групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно із пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок №850.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В спірному випадку, посилаючись саме на приписи наведеної норми пункту 4 Порядку №850 відповідач-1 вважає відсутніми правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки після первинного огляду МСЕК (2009 рік) до повторного огляду МСЕК (2017 рік) пройшло більше 2 років.

Тобто, за результатами розгляду заяви позивача на виконання рішення суду у справі №П/811/1416/17 відповідач-1 прийняв рішення МВС України від 06.09.2018 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з тих же самих підстав, що були предметом дослідження у справі №П/811/1416/17, і фактично всупереч висновкам суду зі спірного питання.

Так, спірним у справі №П/811/1416/17 було питання наявності у позивача права на призначення грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням позивачу вищої групи інвалідності зважаючи на те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2-х років.

Ухвалюючи рішення у справі №П/811/1416/17, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що терміном в два роки обмежується період з моменту первинного встановлення інвалідності до моменту подальшого повторного огляду, на якому буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі. При цьому вказано, що якщо ці обставини відбудуться протягом двох років, то виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Будь-яких обмежень дворічним строком виплати одноразової допомоги при повторних оглядах Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 не містить. Зазначили суди й про те, що підпункт 2 пункту 3 Порядку №850 взагалі не обмежує право на виплату одноразової допомоги будь-яким строком, за умови якщо інвалідність настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 у цій справі погодився з такими висновками судів першої і апеляційної інстанцій, окремо, наголосивши, що Законом №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

За таких обставин, Верховний Суд визнав правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Виходячи з того, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ст.14, 370 КАС України), відповідач-1, приймаючи рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , мав врахувати правові висновки суду у справі №П/811/1416/17 щодо застосування норм Порядку №850.

Втім, відповідач-1, обґрунтовуючи відмову в задоволенні заяви позивача, посилається, окрім іншого, на правові висновки щодо застосування ст.23 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ та 4 Порядку №850, викладені Верховним Судом, зокрема, в постанові від 10.12.2020 у справі № 696/575/17.

Таким чином, вбачається наявність двох правових позицій Верховного Суду з приводу застосування певних норм права, одна з яких у справі між тими ж сторонами.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, відступив від правового висновку Верховного Суду в аналогічних справах (постанови від 10.12.2020 у справі № 696/575/17, від 22.20.2020 у справі №711/1837/18).

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що за змістом ст.23 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ обов`язок виплати працівнику міліції допомоги у більшому розмірі у разі зміни групи інвалідності не обмежений будь-яким проміжком у часі.

Крім того, з огляду на суть правила ч.5 ст.242 КАС України, що полягає у врахуванні висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, суд апеляційної інстанції в спірному випадку виходить із сформованих у справі №П/811/1416/17 між тими ж сторонами конкретних правових висновків, що є обов`язковими для всіх судів та суб`єктів владних повноважень.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач-1 Міністерство внутрішніх справ України, приймаючи рішення від 06.09.2018 про відмову у задоволенні заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги від 24 квітня 2017 року, діяв безпідставно та необґрунтовано, тому висновок суду першої інстанції про скасування цього рішення є правильним.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про зобов`язання відповідача-1 прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 24 квітня 2017 року.

Приймаючи до уваги, що за результатами розгляду заяви позивача відповідачем-1 надавались необґрунтовані відмови листом від 05.07.2017 № 1290/05/28-17 і рішенням від 06.09.2018, суд апеляційної інстанції вважає, що правильно обраним способом захисту порушеного права позивачів є зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Як вказано Верховним Судом України у рішенні від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів ст.245 КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою повного захисту прав позивача відповідач має бути зобов`язаний прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги і задоволення позову в цій частині не свідчить про втручання в дискреційні повноваження відповідача.

В той же час суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зобов`язання відпоівідача-1 виплатити позивачеві кошти.

Відповідно до п.7 Порядку № 850 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Відповідно до п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку).

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п.10 Порядку).

Наведені положення Порядку № 850 свідчать, що у разі встановлення працівнику міліції інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ, і подачі останнім заяви (рапорту) на отримання одноразової грошової допомоги, у відповідного органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу (правонаступника), виникає обов`язок направити до МВС відповідний пакет документів та висновок щодо виплати грошової допомоги.

Також на цей орган покладається обов`язок провести виплату грошової допомоги в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п.п.10, 11 Порядку № 850).

Отже, рішення щодо призначення (виділення) такої одноразової грошової допомоги приймає Міністерство внутрішніх справ України, яке (рішення) є підставою для видання органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції (правонаступника), наказу про виплату такої допомоги.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про обов`язок відповідача-1 виплатити позивачеві кошти є помилковим, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Також суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки, як правильно вказав скаржник, ОСОБА_1 не довів наявності обов`язкових умов відшкодування моральної шкоди, зокрема, причинного зв`язку між завданою йому шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України, згідно яким така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів або відповідної особи.

Отже, підставою для стягнення шкоди є факт неправомірних дій певного органу чи його посадових або службових осіб; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В спірному випадку позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 348192,40 грн., що відповідає визначеному розміру належної йому одноразової грошової допомоги.

Підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено, що з 2017 року через протиправні дії відповідачів позивач вимушений доводити своє очевидне право на отримання грошової допомоги, що породжує почуття правової невизначеності та втрату віри у справедливість і спричиняє моральні страждання.

Суд першої інстанції, визнавши обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 30000 грн., врахував тривалість бездіяльності відповідачів, що призвела до порушення прав позивача, суму допомоги за розрахунком управління (348192,40 грн.) та стан здоров`я позивача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені судом першої інстанції обставини не є достатньою підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Безпосередньо факт протиправної бездіяльності відповідача-1, до компетенції якого належить вирішення порушеного позивачем у заяві від 24 квітня 2017 року питання, сам по собі не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу та не є підтвердженням того, що така бездіяльність відповідача викликали негативні наслідки моральних страждань позивача.

Позивачем не доведено обставин спричинення моральної шкоди позивачем саме неправомірними діями відповідача МВС України, вини в її заподіянні, відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі № 340/5189/20 скасувати в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України виплатити кошти та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Прийняти нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі № 340/5189/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко