Справа № 160/2216/22
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 160/2216/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі № 160/2216/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2021 № ФД280867-55.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року позов задоволений.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 5-7), 03.03.2011 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 09.03.2011 його взято на облік в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ. 25.11.2021 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, стан платника податків - припинено, але не знято з обліку.

16.11.2021 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ФД280867-55, відповідно до якої загальна сума боргу зі сплати єдиного внеску становить 30295,68 грн, яка виникла станом на 31.10.2021 (а.с. 8).

Нарахування єдиного внеску в ІКП ФОП за технологічним кодом класифікації 71040000 проведено автоматично: 8448 грн - єдиний внесок за 2017 рік (термін сплати 09.02.2018); 2457,18 грн - за І квартал 2018 року (термін сплати 19.04.2018); 2457,18 грн - за II квартал 2018 року (термін сплати 19.07.2018); 2457,18 грн - за III квартал 2018 року (термін сплати 19.10.2018); 2457,18 грн - за IV квартал 2018 року (термін сплати 21.01.2019); 2754,18 грн - за I квартал 2019 року (термін сплати 19.04.2019); 2754,18 грн - за II квартал 2019 року (термін сплати 19.07.2019); 2754,18 грн - за III квартал 2019 року (термін сплати 21.10.2019); 2754,18 грн - за IV квартал 2019 року (термін сплати 20.01.2020); 2078,12 грн - за І квартал 2020 року (термін сплати 21.04.2020) (січень-лютий 2020 року); 1039,06 грн - за II квартал 2020 року (термін сплати 20.07.2020 (червень 2020 року); 3178,12 грн - за III квартал 2020 року (термін сплати 19.10.2020); 2200,00 грн - за IV квартал 2020 року (термін сплати 19.01.2021. На зазначені суми заборгованості нараховувалися штраф і пеня. Станом на 31.08.2021 в ІКП проведено стягнення в межах виконавчого провадження на загальну суму 7493,06 грн. Станом на 31.12.2021 недоїмка зі сплати єдиного внеску становила 30295,68 грн.

Позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 26.11.2021, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2021 № Ф-280867-55 (а.с.9-10).

Рішенням Державної податкової служби України від 13.12.2021 № 11276/К/99-00-06-02-01-09 скаргу позивача залишено без задоволення. У рішенні зазначено, що згідно з даними інтегрованої картки платника станом на 31.10.2021 загальна сума заборгованості становила 30295,68 грн. На підставі зазначених даних відповідача сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2021 № Ф-280867-55 відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 11-12).

Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , 03.06.2013 позивача прийнято на посаду водія автотранспортних засобів (санітарних) КЗОЗ ДМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Дніпродзержинськ (наказ № 78 від 03.06.2013) (а.с. 13-15).

На підставі наказу від 02.09.2016 № 323 КЗОЗ Дніпродзержинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» змінено назву на Комунальний заклад охорони здоров`я Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2».

Згідно з наказом від 17.07.2018 № 307 назву закладу змінено на Комунальне некомерційне підприємство Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2».

13.02.2020 позивача звільнено у зв`язку з переведенням до Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» (наказ № 13-к від 13.02.2020).

14.02.2020 позивача прийнято по переведенню з Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» на посаду водія автотранспортних засобів (санітарних) Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3».

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 20.01.2022 № 64802 позивачу здійснювалися нарахування та виплата заробітна плата, з якої утримувалися податки, з 03.06.2013 до 13.02.2020 роботодавцем - Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», та з 14.02.2020 до вересня 2021 року - Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» (а.с. 16-17).

У відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків № 64802 від 20.01.2022 за період 1 квартал 2011 року до 3 кварталу 2021 відсутня інформація про доходи позивача від здійснення підприємницької діяльності (а.с. 16-17).

Позивач, не погодившись з вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2021 № ФД280867-55, звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку що оскаржуваною вимогою позивачеві визначено суми зобов`язань зі сплати єдиного внеску із розміру мінімального страхового внеску у період реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, за який він мав обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску. Однак, у період, за який контролюючим органом донараховано недоїмку (2017-2020 роки), позивач офіційно працевлаштований, що підтверджується матеріалами справи. Позивач у зазначені періоди був найманим працівником, тобто застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачує її роботодавець. Сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою-підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку. Натомість, покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним нарахуванням єдиного соціального внеску.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

- застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) та від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18).

Крім того, відповідно до пункту 9-10 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе.

Як вказувалось вище, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_2 , позивач офіційно працевлаштований в Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» з 03.06.2013 до 13.02.2020, та починаючи з 14.02.2020 та станом на вересень 2021 року офіційно працевлаштований в Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3».

Отже, позивач був найманим працівником, відповідно застрахованим і у зазначений період платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не меншому за мінімальний за нього був його роботодавець.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом першої інстанції не встановлено. Відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі про наявність таких доходів також не зазначав.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в зазначений період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім того колегія суддів наголошує, що відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 160/2106/21, яке набрало законної сили 01.07.2021, адміністративний позов позивача до відповідача про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2020 № Ф-280867-55У, винесену стосовно позивача. Судом скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 29293,44 грн, яка виникла станом на 31.01.2020 (а.с. 50-53).

Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2021 № ФД280867-55 є протиправною і підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі № 160/2216/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко