Справа № 360/1404/22
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2022 року Справа № 360/1404/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у виплаті громадянину України ОСОБА_1 недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера за період з 01.08.2014 по 30.04.2021 включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити громадянину України ОСОБА_1 недоодержану пенсію у зв`язку зі смертю пенсіонера за період з 01.08.2014 по 30.04.2021 включно.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 29.07.2021 із заявою про виплату неодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера - матері позивача, за період з 01.08.2014 по 30.04.2021 включно, яка настала 25.04.2021. За життя матері позивача їй було призначено пенсію за втратою годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

13.08.2021 заявник отримав відмову від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у виплаті недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, у зв`язку з тим, що заявник - позивач не надав у повному обсязі документів для підтвердження родинних відносин.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 20.09.2021 у справі № 431/4092/21 встановлено факт спільного проживання позивача з пенсіонером на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.10.2021 позивач звернувся до відповідача, як того вимагає Порядок № 3-1, із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . До заяви позивач додав копію паспорту, копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.07.2018 № 3970, реквізити банківського рахунку, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію рішення Старобільського районного суду Луганської області від 20.09.2021 у справі № 431/4092/21.

14.01.2022 позивач отримав відповідь на свою заяву, в якій відповідач повідомляє про те, що позивач не надав всі необхідні документи що засвідчують факт спільного проживання позивача з пенсіонером на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в 6-місячний термін, оскільки рішення суду набрало законної сили пізніше.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що суперечать чинному законодавству України, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 360/1404/22 здійснювати на підставі її матеріалів в електронній формі.

17.06.2022 від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 відповідно до Центральної підсистеми Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України «Призначення та виплата пенсій» деяким категорія громадян перебувала на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за місцем своєї реєстрації, як одержувач пенсії у разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оскільки з липня 2014 року ОСОБА_2 з документами для поновлення пенсійних виплат як внутрішньо переміщеній особі, в тому числі із заявою про відкриття рахунку в установі "Ощадбанк", вона до органів Пенсійного Фонду не зверталась, у зв`язку з чим нарахування та виплату пенсії припинено, останній місяць виплати - липень 2014 року. Підставою для припинення виплати пенсії є ненабуття ОСОБА_2 статусу внутрішньо переміщеної особи і відсутність її особистого звернення до органів Пенсійного фонду України.

ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку зі смертю з 25.04.2021. Останній місяць нарахування та виплати пенсії липень 2014 року. За життя вона до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії не зверталась. Рішення про відмову в поновленні виплати їй пенсії відповідач не приймав, а ОСОБА_2 , його не отримувала. Отже ОСОБА_2 за свого життя не вживала заходів щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії з 01.08.2014, що не заперечується в позові. Відповідач не здійснював відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 , тому і заборгованість з виплати її з 01.08.2014 по 30.04.2021 у відповідача не обліковується.

29.07.2021 відповідачем за вхід. № 3343/К-1200-21 зареєстровано заяву позивача довільної форми від 29.07.2021, у якій позивач просив надати йому пояснення, з яких підстав йому відмовлено у нарахуванні та виплаті недоотриманої пенсії за померлу матір та повідомити чи має право позивач на спадщину у сумі недоотриманої пенсії померлої матері. Відповідачем не заперечується, що позивач є сином ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви від 29.07.2021 позивачем ані паспорту, ані довідки про присвоєння РНОКПП, ані інших, передбачених законодавством України з пенсійних питань, в тому числі і Порядком № 3- 1, документів надано не було. Розглянувши заяву від 29.07.2021, відповідач листом від 11.08.2021 вихід. № 3090-3343/К-04/8-1200/21 надав позивачу відповідь з роз`ясненнями.

22.10.2021 позивач звернувся до відповідача, як того вимагає Порядок № 3-1, із заявою про виплату неотриманої за життя пенсії його матері ОСОБА_2 . До заяви позивач додав копію паспорту, копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.07.2018 № 3970, реквізити банківського рахунку, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію рішення Старобільського районного суду Луганської області від 20.09.2021 у справі № 431/4092/21 з відміткою суду про те, що станом на дату засвідчення копії - 20.10.2021 рішення не набрало законної сили.

Розглянувши заяву від 22.10.2021 відповідач листом від 14.01.2022 вихід. № 1200- 0505- 8/2486 надав позивачу відповідь, у якій роз`яснено, що за приписами статті 61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки документи, що засвідчують факт проживання позивача разом із ОСОБА_2 на день її смерті (зокрема рішення суду, яке набрало законної сили), у 6-місячний термін позивачем надано не було, у позивача відсутнє право на виплату недоодержаної пенсії.

За таких обставин, на думку відповідача, позивачем пропущено шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 для звернення за виплатою недоодержаної нею пенсії як члену її сім`ї, який проживав на момент її смерті разом з нею. Тому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

01.07.2022 від позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, на думку позивача, його мати не могла бути позбавленою права виплати пенсії, яка їй була призначена у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».Також позивач зазначає, що його матір потребувала нагляду, мала другу групу інвалідності безстроково, тому вони разом проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Факт сумісного проживання позивача з матір`ю встановлено рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21 вересня 2021 року у справі № 431/4092/21, яке набрало законної сили 04.11.2021 року.

Позивач вважає, що він не пропустив шестимісячний строк звернення за виплатою, оскільки він своєчасно звернувся до відповідача, повідомив про смерть матері для зупинення нарахування пенсії та заявив про свої права як члена сім`ї померлого пенсіонера. Ті обставини, що рішення суду про встановлення факту проживання разом із матір`ю на момент її смерті набрало законної сили після спливу шестимісячного строку для надання таких документів, не залежали від його волі. А про наявність таких обставин достовірно було відомо відповідачу, який був зацікавленою особою у справі № 431/4092/21.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 , що виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 05.10.2000, є інвалідом 2 групи відповідно до акту огляду МСЕК №747265, копія якої додана разом з позовом.

Сторони визнають ті обставини, що як зазначено у позові та відзиві, ОСОБА_2 відповідно до Центральної підсистеми Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України «Призначення та виплата пенсій» деяким категорія громадян перебувала на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за місцем своєї реєстрації, як одержувач пенсії у разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 24.07.1997 і отримувала пенсію до 31.07.2022.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 1997, ОСОБА_2 мала пільги як інвалід Великої Вітчизняної війни 2 групи.

Відповідач не надав доказів припинення нарахування пенсії ОСОБА_2 , однак у відзиві зазначає, що з 01.08.2022 припинив їй виплату пенсії у зв`язку з тим, що вона не перемістилась на підконтрольну українській владі територію і не звернулася до нього з вимогами про поновлення виплати пенсії як внутрішньо переміщена особа, тому відсутня заборгованість з виплати її пенсії. З обліку відповідач зняв її у зв`язку зі смертю. Рішення про зупинення нарахування та виплату пенсії з 01.08.2014 відповідач суду не надав, про наявність такого рішення у відзиві не зазначив.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Луганську, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , відповідний актовий запис № 840, що видане 29 червня 2021 року.

Позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_5 від 20.10.1955, в якому ОСОБА_2 вказана як матір позивача.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 20 вересня 2021 року у справі № 431/4092/21 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з вересня 2015 року по день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду у справі № 431/4092/21 від 20.09.2021 набрало законної сили 04.11.2021.

Копії зазначених документів надані позивачем разом з позовом.

29.07.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати пояснення з яких підстав йому відмовлено у нарахуванні та виплаті недоотриманої пенсії за померлу матір та повідомити, чи має право позивач на спадщину у сумі недоотриманої пенсії померлої матері.

Листом від 11.08.2021 № 3090-3343/К-04/8-1200/21 відповідач повідомив позивача про підстави подачі заяви щодо виплати недоотриманої суми пенсії членами сім`ї померлої, а також зазначив, що встановити факт сумісного проживання позивача з померлою не можливо. Про відсутність сум з заборгованості нарахованої, однак невиплаченої пенсії матері позивача в цьому листі не повідомлено.

Копії зазначених документів надані відповідачем разом з відзивом.

22.10.2021 позивач звернувся до відповідача, відповідно до вимог Порядку № 3-1, із заявою про виплату неотриманої за життя матері пенсії та надав всі необхідні документи, в тому числі й копію рішення суду у справі № 431/4092/21 з відміткою, що воно ще не набрало законної сили.

Відповідач листом від 14.01.2022 № 1200-0505-8/2486 надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера мають право члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, та які в 6-місячний термін звернулися за такою виплатою. Документи, що засвідчують факт проживання позивача разом із ОСОБА_2 на день її смерті (зокрема рішення суду, яке набрало законної сили), в 6-місячний термін не надано, тому право на недоотриману пенсію відсутнє. Про відсутність сум з заборгованості нарахованої, однак невиплаченої пенсії матері позивача і в цьому листі відповідач не повідомив.

Отже відповідач не приймав рішення про відмову у виплаті позивачу сум заборгованості з пенсії матері як члену її сім`ї, що разом з нею проживав на час її смерті, про наявність такого рішення суду також не повідомив.

Суд звертає увагу на наявність такої обставини, що станом на дату відмови відповідача листом від 14.01.2022 № 1200-0505-8/2486 у виплаті сум пенсії матері рішення суду у справі № 431/4092/21 від 20.09.2021 вже набрало законної сили (04.11.2021), а також на ті обставини, що відповідач був стороною в цій справі, отже набрання чинності вказаним рішенням суду залежало також і від вчинення ним процесуальних дій, направлених на своєчасне отримання копії вказаного рішення та можливості його оскарження.

Спірними питаннями цієї справи є: правомірність дій відповідача щодо зупинення нарахування та виплати пенсії матері позивача як непереміщеній з окупованих території особі, а також правомірність його дій щодо відмови позивачу листом у виплаті неотриманих за життя сум пенсії його матері як члену її сім`ї, що проживав разом з нею на день її смерті.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державноївлади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, членів їх сімей є, зокрема, Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі за текстом - Закон №2262-ХІІ), оскільки мати позивача за життя перебувала на обліку в пенсійних органах саме як отримувач пенсії за втратою годувальника, що була призначена за цим законом.

Відповідно до вимог статті 6 Закону № 2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з вимогами статті 41 Закону № 2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію.

Відповідно до вимог частини 1 статті 40 Закону № 2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно.

Згідно з вимогами частин 1-3 стаття 52 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній станом на 01.01.2014 - дату припинення нарахування та виплати пенсії матері позивача пенсійними органами було передбачено такий загальний порядок її виплати пенсій, призначених за цим законом.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Жодною нормою Закону № 2262-ХІІ не передбачено такої підстави для зупинення нарахування та виплати пенсії як не переміщення пенсіонера з тимчасово окупованих територій або неподання пенсіонером з числа членів сім`ї військовослужбовців довідки про наявність відкритого рахунку в установі акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Таке визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

В статті 2 цього Закону зазначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Частиною першою статті 3 вказаного Закону визначено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи чи відсутність звернення до робочих органів фонду з заявою про поновлення нарахування щомісячних страхових виплат.

Отже, зупинення нарахування пенсії матері позивача з 01.08.2022 було здійснено відповідачем протиправно, заборгованість з виплати цієї пенсії мала обліковуватися в пенсійному органі до зупинення нарахування пенсії ОСОБА_2 у зв`язку з її смертю - до 25.04.2021.

Відповідно до вимог статті 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з вимогами частин 1-3 статті 61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ не передбачає такої підстави для виникнення права члена сім`ї, який проживав разом із пенсіонером на день його смерті, на одержання сум його пенсії, як подання повного пакету документів, передбаченого певним порядком. Для отримання такого права достатньо своєчасного звернення - не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Крім того, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 N 3-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за N 135/13402, не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки не містить певного спеціально визначеного переліку документів, які необхідно представити члену сім`ї померлого пенсіонера для отримання сум нарахованої за минулий час та неодержаної за життя пенсії, а також порядку розгляду та прийняття рішення за результатом такого звернення. Зазначений порядок регулює лише питання, пов`язані із зверненням осіб за призначенням чи перерахунком пенсій згідно з Закон № 2262-ХІІ.

Тому хибними є аргументи відповідача щодо того, що позивач не в повному обсязі подав визначені цим порядком документи на підтвердження свого права на такі виплати, оскільки зазначений порядок взагалі не містить такого переліку.

За аналогією закону можливим в даному випадку, на думку суду, є застосування іншого нормативного акту, який містить перелік документів, які можуть бути надані в такому випадку на підтвердження права на суми нарахованої пенсії померлого члена сім`ї. Однак, суд звертає увагу, що і вказаний порядок не вимагає своєчасної подачі всіх документів від зацікавлених осіб, лише вказує на необхідність своєчасного звернення, тобто повідомлення пенсійного органу про наявність у померлого пенсіонера членів сім`ї. Отже повний пакет документів може бути представлений і пізніше.

Абзацами першим, третім пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину (абзац четвертий пункту 2.26 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 Порядку № 22-1).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку № 22-1).

Отже, згідно з зазначеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Абзацом першим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції»).

Відповідно до частини другої статті 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на вищевикладене та досліджені письмові докази, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є членом сім`ї ОСОБА_2 , яка проживала разом з ним на день його смерті. Відповідач не довів факт, що нарахування пенсії матері позивача дійсно була припинено ним, однак підстави на які він посилається у відзиві для припинення такого нарахування - є протиправними, оскільки не передбачені Законом № 2262-ХІІ.

Оскільки ОСОБА_1 як член сім`ї померлого пенсіонера (своєї матері), яка проживала разом з ним на день її смерті, своєчасно протягом визначеного законом шестимісячного строку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера і потім подав всі необхідні на підтвердження такого права, суд дійшов висновку про безпідставність відмови відповідача у виплаті позивачу сум пенсії його матері, яка була їй призначена, однак не виплачена за життя.

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASEOFSUKHANOVANDILCHENKOv. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) зроблено висновок про те, що позивач сам має право вирішувати про необхідність звернення до Фонду про продовження страхових виплат. Відсутність такого звернення не є підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи викладене, незвернення особою до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про нарахування виплат не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

Згідно з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року по справі No428/12718/18, особа, якій були призначені щомісячні страхові виплати, а потім припинені без прийняття постанови про їх припинення зберігала право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до відділення Фонду на підконтрольній Україні території, тому спадкоємець має право на їх отримання за весь час з дня припинення по день смерті спадкодавця.

Суд вважає за можливе застосувати зазначену правову позицію Верховного Суду до спірних правовідносин, оскільки в них також вирішувалося право осіб, які на отримання соціальних виплат залежно від того, чи перемістилися вони з тимчасово непідконтрольних українській владі територій і чи зверталися за поновленням призначених раніше виплат до органів на підконтрольній Україні території.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

За таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими, тому їх слід задовольнити повністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати страхових виплат позивачу в межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", питання щодо розподілу цих судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови листом від 14.01.2022 вихід. № 1200- 0505- 8/2486 у виплаті ОСОБА_1 як члену сім`ї пенсіонера ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Луганську, недоодержаної в період з 01.08.2014 по 25.04.2021пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на підставі його заяви від 22.10.2021 недоодержану ОСОБА_2 пенсію за період з 01.08.2014 по 25.04.2021.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати позивачу страхової виплати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Шембелян