Справа № 640/15996/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року м. Київ № 640/15996/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_1

про визнання дій протиправними, скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі по тексту - позивач), адреса: 02094, місто Київ, бульвар Верховної Ради, будинок 34, офіс 511 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича (далі по тексту - відповідач), адреса: 04073, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 172, офіс 65, в якій позивач просить:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича щодо завершення виконавчого провадження неправомірними;

- скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу №64597069 від 08 вересня 2022 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 22 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменком Денисом Олеговичем відкрито виконавче провадження №64597069 з примусового виконання виконавчого напису №98841 від 20 листопада 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

12 вересня 2022 року, як вказано у позовній заяві, позивач дізнався про винесення 08 вересня 2022 року відповідачем постанови про повернення виконавчого документа на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої міститься посилання на пункт 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач не погоджується з вказаними діями відповідача з огляду на те, що станом на день винесення оскаржуваної постанови жодним нормативно-правовим документом не встановлено заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника або проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.

Як вважає позивач, оскаржувана постанова не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

У додаткових письмових поясненнях представник позивача послався на роз`яснення Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2022 року, в яких Міністерство юстиції України, зокрема, звернуло увагу, що пункт 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» не містить положень, які б встановлювали заборону вчинення у період дії воєнного стану, виконавчих дій у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також зазначило, що встановлена абзацом 14 цього пункту заборона стосується примусового виконання таких виконавчих документів, що не позбавляє боржника права виконати свої зобов`язання самостійно.

Крім того, представник позивача також продублював у своїх додаткових письмових поясненнях роз`яснення Міністерства юстиції України в тій частині, що встановлена абзацом 14 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборона поширюється на виконавчі дії, які виконавець відповідно до Закону має вчиняти при вжитті передбачених статтею 10 Закону заходів примусового виконання рішень. У разі якщо виконавча дія не пов`язана з вжиттям відповідних заходів, положення зазначеної норми Закону не застосовуються.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 .

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами відповідач отримав 11 жовтня 2022 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем не надано з невідомих суду причин. Натомість, відповідачем виконані вимоги ухвали суду в частині надання копії матеріалів виконавчого провадження №64597069.

В судове засідання 15 листопада 2022 року сторони не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник позивача подав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю.

У відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного та зважаючи на неявку сторін належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи, у судовому засіданні 15 листопада 2022 року судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про подальший розгляд у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження №64597069, 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №98841 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором 129720971 у розмірі 6158,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменком Денисом Олеговичем від 22 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження №64597069 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса.

05 березня 2021 року зареєстрована заява ОСОБА_1 щодо надання йому можливості сплачувати борг у добровільному порядку частинами, а саме двадцять п`ятого числа кожного місяця, починаючи з березня 2021 року по 1000,00 грн.

09 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Денисом Олеговичем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в якій зазначено, що сума боргу, яка підлягає стягненню з боржника становить 2262,35 грн та складається з витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 494,00 грн, суму боргу за виконавчим документом у розмірі 1152,55 грн, основної винагороди приватного виконавця у розмірі 615,80 грн.

Також, 08 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Денисом Олеговичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до якої приватним виконавцем встановлено, що згідно пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис №98841, виданий 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, повернуто стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Незгода позивача з цією постановою приватного виконавця стала підставою для звернення останнього до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі по тексту - Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини 1 статті 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, у відповідності до положень частини 2 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Наведене в сукупності свідчить про те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень та вчиняти виконавчі дії.

Водночас, слід зауважити, що виконавець, вчиняючи виконавчі дії в межах певного виконавчого провадження, вчиняє їх саме з метою примусового виконання виконавчого документа. Тобто, на переконання суду, вчинення виконавцем виконавчих дій та вжиття заходів з примусового виконання виконавчого документа нерозривно пов`язані між собою, що, само по собі, виключає можливість вжиття заходів з примусового виконання без вчинення виконавчих дій.

Крім того, суд зазначає, що підстави для повернення виконавчого документа стягувачу наведені у статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, зокрема, пунктом 9 цієї статті передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу:

- якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника,

- якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення,

- а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення

Тобто, при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини 1 цієї статті є встановлення безпосередньо у законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржник, а також заборону щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, у відповідності до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

25 серпня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» від 27 липня 2022 року №2455-ІХ пункт 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 1404-VIII доповнено у тому числі такими абзацами:

- припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

- визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану;

- забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Наведене в сукупності свідчить, що станом на день винесення відповідачем оскаржуваної постанови та станом на сьогодні положення Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» чітко встановлюють заборону у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчих написів нотаріусів.

Враховуючи те, що законом встановлено заборону щодо вчинення примусового виконання виконавчих написів нотаріусів у період дії воєнного стану в Україні та зважаючи на те, що вчинення виконавцем виконавчих дій й вжиття заходів з примусового виконання виконавчого документа нерозривно пов`язані між собою, що, само по собі, виключає можливість вжиття заходів з примусового виконання без вчинення виконавчих дій, суд дійшов висновку, що відповідач, повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання, діяв правомірно.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до частин 4 та 5 статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з частиною 1 статті 12 від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

У відповідності до частини 5 цієї ж статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Також, як вже зазначалось судом, згідно пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Наведене в сукупності дає підстави для висновку про відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку приватного виконавця, оскільки, в даному випадку строк пред`явлення виконавчого документа не закінчився та на даний час призупинений на момент дії відповідної заборони щодо примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, що свідчить про те, що в подальшому, після закінчення дії відповідної заборони відповідач має право повторно його пред`явити до виконання без пропущення строків звернення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що само по собі повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє права боржника виконати свої зобов`язання самостійно.

В даному випадку, зобов`язання, які не виконані боржником, зокрема, сума боргу, яка залишилась не стягнутою, становить 1 152,55 грн відповідно до постанови приватного виконавця про звернення стягнення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09 грудня 2021 року.

Більш того, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості зупинення виконавчих дій на період дії воєнного стану на території України.

Також, суд вважає безпідставними посилання представника позивача на роз`яснення Міністерства юстиції України, оскільки такі роз`яснення носять виключно інформаційний характер та можуть бути покладені в основу рішення суду по суті.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача, відповідно, про правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник