Справа № 280/11434/21
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 листопада 2022 року Справа № 280/11434/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач 1), Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №308232 від 09.11.2021;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №294170 від 01.10.2021, посадовою особою Укртрансбезпеки, а саме старшим державним інспектором Гребенєвим А.М. на 949+826 км автомобільної дороги М-30 було зупинено спеціалізований вантажний-спеціалізований сідловий тягач-Е Skania P114 GA4X2NA34 р.н. НОМЕР_1 для здійснення перевірки на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. Позивач зазначає, що є власником транспортного засобу марки спеціалізований вантажний-спеціалізований сідловий тягач-Е Skania P114 GA4X2NA34 р.н. НОМЕР_1 . Вказує, що 01.07.2021 між позивачем (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець передає орендареві в строкове безоплатне користування вищезазначений транспортний засіб до 31.12.2021. Зазначає, що на момент здійснення перевірки позивач не був перевізником в розумінні статті 1 Закону №2344, оскільки вищезазначений транспортний засіб не перебував у його користуванні. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 29.11.2021 позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення/виклику представників сторін. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Витребувано у Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та Державної служби України з безпеки на транспорті належним чином завірені копії документів на підставі яких прийнято постанову від 09.11.2021 №308232 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Ухвалою суду від 18.07.2022 витребувано від Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки засвідчені належним чином копії документів на підставі яких прийнято постанову від 09.11.2021 №308232 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн., в тому числі засвідчену копію товарно-транспортної накладної №4 від 30.09.2021, яка відображена в Акті №294170 від 01.10.2021.

Ухвалою суду від 28.09.2022 здійснено процесуальне правонаступництво в адміністративній справі №280/11434/21. Замінено відповідача 2 - Державну службу України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (49000, м.Дніпро, вул.Воскресенська, 24, 2й поверх) на правонаступника Державну службу України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул.Чубанова, 8). Повторно витребувано від Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області засвідчені належним чином копії документів на підставі яких прийнято постанову від 09.11.2021 №308232 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн., в тому числі засвідчену копію товарно-транспортної накладної №4 від 30.09.2021, яка відображена в Акті №294170 від 01.10.2021.

Суд зазначає, що у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, при цьому будь-яких доказів поважності причин не подання відзиву також не надано.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені учасниками справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01.10.2021 співробітниками Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено Акт №294170.

Відповідно до висновків Акту перевірки автомобіль марки Skania P114 GA4X2NA34 номерний знак НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , встановлено первезення вантажу згідно ТТН від 30.09.2021 за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутня тахокартка водія ОСОБА_3 за 01.10.2021, чим порушено вимоги п.33 Наказу МТУ від 24.06.2010 №385.

09.11.2021 Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №308232, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (абз.3 п.20 Порядку №1567).

Пунктом 21 Порядку №1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

З документів доданих до позову вбачається, що співробітником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки страшим державним інспектором Гребенєвим А.М. під час огляду транспортного засобу, який належать позивачу, встановлено порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частиною 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових до автомобільних перевізників.

Так, судом встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось марки спеціалізований вантажний-спеціалізований сідловий тягач-Е Skania P114 GA4X2NA34 номерний знак НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що 01.07.2021 між ОСОБА_1 Орендодавець та ОСОБА_2 - Орендар укладено Договір оренди, відповідно до пункту 1.1. якого, Орендодавець зобов`язується передати в безоплатне тимчасове користування Орендарю SСANIA НОМЕР_3 1998 р., спеціалізований напівпричіп TRAILOR SYY ЗEX НОМЕР_1 , 2006 р., для використання з метою транспортування вантажів.

Також, 01.07.2021 між ОСОБА_1 Орендодавець та ОСОБА_2 - Орендар підписано Акт про прийому-передачі стосовно: SСANIA 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , колір чорний; спеціалізований напівпричіп TRAILOR SYY ЗEX 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , колір синій.

На виконання ухвали суду відповідачем надано копії документів, на підставі яких прийнято постанову від 09.11.2021 №308232 про застосування адміністративно-господарського штрафу, зокрема:

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 від 22.01.2020 (марка SСANIA, модель P114 GA4X2NA34 спеціалізований вантажний-спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, колір чорний);

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_3 серії НОМЕР_5 від 24.01.2020 (марка TRAILOR, модель SYY ЗСX спеціалізований напівпричіп, колір синій, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 );

- копію товарно-транспортної накладної № 4 від 30.09.2021.

Суд звертає особливу увагу на те, що під час перевірки відповідачем в Акті №294170 від 01.10.2021 відображено те, що перевезення вантажу здійснювалось за товарно-транспортною накладною №4 від 30.09.2021, тобто перевіряючим надавалась зазначена ТТН під час перевірки.

Так, відповідно до ТТН № 4 від 30.09.2021, яка міститься в матеріалах справи, автомобіль НОМЕР_1 , причіп/ напівпричіп НОМЕР_3 , водій ОСОБА_4 , замовник ТОВ «СМАРТ ПОЛІМЕР», вантажовідправник ТОВ «СМАРТ ПОЛІМЕР», вантажоодержувач ПП Трейд Пол, пункт навантаження Одеса, пункт розвантаження Дніпро.

Інформації про те, що ОСОБА_1 виступав автомобільним перевізником акт №294170 від 01.10.2021 не містить.

Отже, у даному випадку у суду відсутні докази того, що позивач був перевізником та/або водієм транспортного засобу SСANIA, модель P114 GA4X2NA34 держаний номер НОМЕР_1 , відповідач на зазначені обставини уваги не звернув та фактично притягнув до відповідальності власника автомобіля.

Доказів того, що позивач є перевізником та/або водієм транспортного засобу, відповідачем до суду не надано, доводи позивача не спростовані.

Таким чином, позивачем доведено, що ним не вчинялось порушення транспортного законодавства, яке зазначене в Акті №294170 від 01.10.2021.

Суд не надає оцінку наявності або відсутності порушень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки позивач, в даному випадку, не є суб`єктом який перевірявся та який повинен відповідати за дані порушення, що встановлені Актом перевірки №294170 від 01.10.2021 на підставі якого винесена оскаржувана постанова.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем оскаржувану постанову прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому така постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення, а тому у відповідності до ч.4 ст.159 КАС України, враховуючи не надання відзиву на позов та не повідомлення суд про наявність заперечень щодо предмету позову, а також не представлення жодного доказу на спростування тверджень позивача, суд кваліфікує це як визнання позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав суду відзиву та доказів на спростування доводів позивача, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а відповідно до ч. 5 цієї ж статті КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст. 252 цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї копій документів, на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. суду надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1070861, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002748, договір № 1/а-60 про надання правової допомоги від 19.11.2021, розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, квитанція до прибуткового/касового ордеру № б/н від 19.11.2021 на суму 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також, Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у справі «Баришевський проти України», у справі «Двойних проти України», у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Lavents vs. Latvia зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Також, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії».

У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставин Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відтак, судом встановлено, що 19.11.2021 між позивачем та адвокатом Рощиним В.С. було укладено договір про надання правової допомоги № 1/а-60.

Відповідно до п.1.1. договору про надання правової допомоги № 1/а-60, адвокат приймає на себе зобов`язання по наданню наступних юридичних послуг: представництво/ захист інтересів клієнта у справі за позовом до Укртрансбезпеки про скасування постанови №308232.

Відповідно до п.3.2. договору про надання правової допомоги № 1/а-60, при укладенні договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату у розмірі 5000 гривень. У разі не досягнення бажаного результату, сплачена сума гонорару не повертається бо є матеріальною компенсацією за затрачений час, сплачені передбачених законодавством налогові платежі, використані і ресурси (автомобiль, комп`ютерна техніка, канцелярські приналежності та ін).

Відповідно до розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги адвокатом надано наступні юридичні послуги:

інтерв`ювання клієнта, та попередня консультація, щодо характеру спірних правовідносин 1 год. вартість години 500 грн. загальна вартість 500 грн.;

опрацювання законодавчої бази, аналіх судової практики з аналогічних правовідносин 3 год. вартість години 500 грн. загальна вартість 1500 грн.;

написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд 6 год. вартість години 500 грн. загальна вартість 3000 грн.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам «неминучості» такі складові заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу:

інтерв`ювання клієнта, та попередня консультація, щодо характеру спірних правовідносин 1 год. вартість години 500 грн. загальна вартість 500 грн.;

опрацювання законодавчої бази, аналіх судової практики з аналогічних правовідносин 3 год. вартість години 500 грн. загальна вартість 1500 грн.

Такі дії адвоката не були обов`язковими для розгляду та вирішення цієї справи, та, окрім того, адвокатом до складу витрат включена вартість інших дій, які фактично охоплюють необхідність таких консультацій та підготовчих дій, зокрема, підготовка позовної заяви до суду.

Зокрема, Верховний Суд у п. 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Також надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом справи, суд зазначає, що предмет позову та його підстави не характеризуються складністю.

У матеріалах справи від імені представника позивача наявна лише позовна заява. Судове засідання у рамках даного провадження не проводилось, справа розглядалась у порядку письмового провадження.

Зазначене у сукупності свідчить про незначні дії, вчинені під час здійснення представником позивача представництва.

З огляду на наведене, на думку суду, заявлена відповідачем сума не є пропорційною до предмета спору та є завищеною. У той же час, суд вважає, що обсяг виконаних робіт має бути оцінений у 1000,00 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (01135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.14, ), Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул.Чубанова, 8) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №308232 від 09.11.2021, винесену Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, буд.14, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, буд.14, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова