Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 листопада 2022 року м. ПолтаваЗП/440/13/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні заяву Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 21.11.2022 №10.74/5763 про забезпечення позову Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та скасування постанови, до пред`явлення самого позову,

В С Т А Н О В И В:

21.11.2022 представник Акціонерного товариство "Полтаваобленерго" А. Гончарова звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення адміністративного позову, до пред`явлення самого позову до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання незаконною та скасування постанови "Про накладення штрафу на АТ "Полтаваобленерго" за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії" від 18.10.2022 №1322.

В обґрунтування даної заяви представник зазначає, що приймаючи спірну постанову відповідач вийшов за межі своїх повноважень, порушив, ст.ст. 3, 4, 14, 9, 22 Закону України "Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", ст.ст. 3, 4, 7, 12 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст.ст. 9, 21, 77 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Вказує, що у разі невиконання у добровільному порядку спірної постанови в частині сплати штрафу у розмірі 85000,00 грн позивачу після спливу 30-денного строку з дня одержання такої постанови буде нарахована пеня, що у подальшому може мати наслідком можливість звернення відповідача з вимогою про стягнення нарахованих грошових коштів.

Додає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь, оскільки передчасна сплата штрафу унеможливить його повернення, так як на теперішній час відсутній порядок повернення сплачених НКРЕП штрафних санкцій у результаті їх подальшого скасування. У зв`язку з цим представник вважає, що позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити його права у разі задоволення позову.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У зв`язку з цим суд зазначає, що забезпечення позовної заяви це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду. Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує інтереси як позивача, так і відповідача. Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу та не впливати на права, свободи та інтереси інших осіб.

Як свідчить зміст позовної заяви, предметом позову є, зокрема, питання правомірності постанови відповідача від 18.10.2022 №1322 "Про накладення штрафу на АТ "Полтаваобленерго" за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії", якою на позивача, відповідно до п.п. 11, 12 ч. 1 ст. 17, ст.ст. 19, 22 Закону України "Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії", накладено штраф у розмірі 85000,00 грн.

Вивчивши мотиви заяви про забезпечення позову, суд констатує, що її зміст переважно зводиться до тверджень позивача щодо незаконності оскарженого до суду рішення відповідача.

Відтак, заявлений позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення з мотивів наведених у заяві фактично призведе до вирішення спору без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, сформульованій у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правова оцінка доводам позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення має надаватися лише в ході судового розгляду справи.

Крім цього суд звертає увагу на приписи ч. 5 ст. 20 Закону України "Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", згідно з якою за заявою суб`єкта господарювання, на якого накладено штраф, Регулятор своїм рішенням має право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.

Однак, представник АТ "Полтаваобленерго" доказів звернення до Регулятора із заявою про відстрочення або розстрочення сплати накладеного штрафу суду не надав, що свідчить про те, що суб`єкт господарювання не скористався всіма засобами вирішення проблеми, які надає йому закон. А тому занепокоєність такого заявника з приводу того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь, суд визнає нещирою.

Зайвим доказом цього є та об`єктивна обставина, що згадана вище ч. 5 ст. 20 Закону України "Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" передбачає можливість примусового стягнення штрафу та пені у разі відмови від його сплати лише на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора.

Тож у разі задоволення даного позову позивач за наявності лише власної волі зможе відновити своє право без значних зусиль.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим відмовляє у її задоволенні.

Керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 21.11.2022 №10.74/5763 про забезпечення адміністративного позову до пред`явлення позовної заяви - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Є.Б. Супрун