Справа № 480/4625/22
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2022 року Справа № 480/4625/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4625/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання нечинним та протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 1), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року на посаді машиніста шприцмашини цеху сформованої техніки №2 в Сумському регенераторному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 грудня 1988 року по 27 лютого 1990 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України д Сумській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 лютого 2022 року позивачу виповнилось 55 років, і він набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
22 лютого 2022 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, на ім`я позивача Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області 04 травня 2022 року надіслано повідомлення, в якому зазначено, що заява позивача про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 15 лютого 2022 року, розглянута Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Згідно з прийнятим рішенням від 29 квітня 2022 року № 9, позивачу підтверджено пільговий стаж за Списком №2 з 16.11.1988 по 30.11.1988, з 28.02.1990 по 31.01.1990 на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки № 2 та з 01.04.1993 по 31.12.1993, з і 01.01.1994 по 31.12.1994 - 205 днів у шкідливих умовах праці, 5 днів - оплата простоїв, 25 днів - оплата відпустки; з 01.01.1995 по 31.12.1995 - 158 днів у шкідливих умовах праці, 57 днів - оплата простоїв, 24 дні - оплата відпустки; з 01.01.1996 по 18.04.1996 - 8 днів у шкідливих умовах праці, 16 днів - оплата простоїв, 11 днів - оплата відпустки на посаді вальцювальника гумових сумішей цехів неформової техніки №2 та формової техніки № 3 в Сумському регенератному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»).
Разом з тим, позивачу відмовлено у підтвердженні пільгового стажу за Списком №2 з 01.12.1988 по 27.02.1990 у зв`язку з перебуванням на виправних роботах та з 01.02.1990 по 03.05.1990 у зв`язку з відсутністю інформації про відпрацьований час та заробітну плату на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки №2 в «Сумському регенератному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»).
Позивач, вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп.1 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу роботи неправомірними, виходячи з наступного.
На переконання позивача, відмова управління щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року з підстав відсутності інформації про відпрацьований час та заробітну плату є незаконною, оскільки право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
Крім того, оскільки на час вирішення питання про обчислення страхового стажу позивача частина третя статті 42 КВК України прямо передбачає можливість включення до загального стажу робити періоду відбування покарання у виді виправних робіт, тому період роботи позивача з 01 грудня 1988 року по 27 лютого 1990 року має бути зарахований до його страхового стажу.
Ухвалою суду від 22.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області до участі у справі у якості співвідповідача.
Ухвалою суду від 23.08.2022 у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін - відмовлено.
29.08.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
На підставі ч. 1 ст. 114 Закону №1058-ІV право на пенсію на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частини четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років страхового стажу, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсія на пільгових умовах призначається із зменшенням віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
До пільгового стажу по Списку № 2 не зараховано період роботи з 01.12.1988 по 27.02.1990 у зв`язку з перебуванням на виправних роботах та з 28.02.1990 по 03.05.1990, оскільки відсутня інформація про відпрацьований час та заробітну плату на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки № 2 в Сумському регенератному заводі "Гумотехніка".
Період роботи з 01.12.1988 по 27.02.1990 на виправних роботах не зараховується до страхового стажу. За доданими документами страховий стаж роботи складає 24 роки 09 місяців 24 дні, з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1 (04 роки 03 місяці 07 днів) та за Списком №2 (08 років 01 місяць 29 днів) 12 років 05 місяців 06 днів.
Підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не має, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Таким чином, відмовляючи позивачу в призначенні пенси за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, територіальний орган Пенсійного фонду України діяв у межах законодавства України.
Територіальний орган Пенсійного фонду України у спірних правовідносинах діяв послідовно, своєчасно, прозоро і, виходячи з наданих йому законом повноважень, не міг змінити ситуацію на користь позивача.
Відповідач 2 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 досяг віку 55 років, що підтверджується копією його паспорта громадянина України (а.с. 13-14).
22 лютого 2022 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с. 91).
До вказаної заяви позивач додав відповідний пакет документів, який підтверджує його страховий стаж, в тому числі документи, які підтверджують стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що підтверджується розпискою-повідомленням від 22.02.2022 (зв. бік а.с. 91).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 березня 2022 року № 88, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» на пільгових умовах, та зазначено, що страховий стаж позивача складає 24 роки 06 місяців 22 дні, за Списком №1 - 04 роки 03 місяці 07 днів та Списком №2 - 06 років 04 місяці 25 днів.

В обґрунтування рішення від 24 березня 2022 року №88 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зазначено, що відповідно до ч. 1 та п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами прані за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених посадах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбачено абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Вік заявника 55 років. Страховий стаж особи становить 24 роки 6 місяців 22 дні (а.с. 23).

Листом від 22 квітня 2022 року №1800-0204-8/13207 позивача було повідомлено про прийняте рішення від 24 березня 2022 року № 88, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 22).

Як встановлено із розрахунку стажу ОСОБА_1 (зв. бік а.с. 23) при прийнятті рішення від 24.03.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області зараховано до загального страхового стажу позивача наступні періоди: з 06.04.1988 по 30.11.1988, з 28.02.1990 по 03.05.1990, з 04.05.1990 по 31.03.1993, з 01.04.1993 по 18.04.1996, з 25.04.1996 по 01.08.2000, з 02.08.2000 по 13.06.2002, з 09.08.2002 по 03.02.2003, з 04.11.2004 по 28.02.2005, 19.03.2015 по 21.07.2021, з 22.07.2021 по 31.12.2021, в тому числі до спеціального пільгового стажу за Списком № 1 - період з 25.04.1996 по 01.08.2000, та до спеціального пільгового стажу за Списком № 2 - період з 19.03.2015 по 21.07.2021.

Крім того, на ім`я позивача Головним Управління Пенсійного фонду України в Сумській області 04 травня 2022 року надіслано повідомлення, в якому зазначено, що заява позивача про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 15 лютого 2022року, розглянута Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Згідно з прийнятим рішенням від 29 квітня 2022 року №9, позивачу підтверджено пільговий стаж за Списком №2 з 16.11.1988 по 30.11.1988, з 28.02.1990 по 31.01.1990 на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки № 2 та з 01.04.1993 по 31.12.1993, з і 01.01.1994 по 31.12.1994 - 205 днів у шкідливих умовах праці, 5 днів - оплата простоїв, 25 днів - оплата відпустки; з 01.01.1995 по 31.12.1995 - 158 днів у шкідливих умовах праці, 57 днів - оплата простоїв, 24 дні - оплата відпустки; з 01.01.1996 по 18.04.1996 - 8 днів у шкідливих умовах праці, 16 днів - оплата простоїв, 11 днів - оплата відпустки на посаді вальцювальника гумових сумішей цехів неформової техніки №2 та формової техніки № 3 в Сумському регенератному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»).

Разом з тим, позивачу відмовлено у підтвердженні пільгового стажу за Списком №2 з 01.12.1988 по 27.02.1990 у зв`язку з перебуванням на виправних роботах та з 01.02.1990 по 03.05.1990 у зв`язку з відсутністю інформації про відпрацьований час та заробітну плату на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки №2 в «Сумському регенератному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка») (а.с. 21).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно із п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні . та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічні норми викладені у п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами підпункту 2 пункту 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 16-20) встановлено, що 06 квітня 1988 року він прийнятий учнем машиніста шприцмашини цеху неформової техніки №2 Сумського виробничого об`єднання «Гумотехніка» (наказ про прийом на роботу №323 від 31 березня 1988 р.); 26 листопада 1988 року позивачу присвоєний 3 розряд машиніста шприцмашини цеху неформової техніки № 2 Сумського виробничого об`єднання «Гумотехніка» (наказ з особового складу № 120 від 26 листопада 1988 р.); 03 травня 1990 року позивач звільнений з посади машиніста шприцмашини 3 р. цеху неформової техніки №2 по переводу до кооперативу «Темп» (наказ про припинення трудового договору № 602 від 13 червня 1990 року).

Крім того, відомості про роботу ОСОБА_1 у період з 26 листопада 1988 року по 03 травня 1988 року на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки № 2 Сумського виробничого об`єднання «Гумотехніка» підтверджується даними архівної довідки Виконавчого комітету Сумської міської ради № 2911 від 21 грудня 2021 року.

З архівної довідки Виконавчого комітету Сумської міської ради № 2911 від 21.12.2021 вбачається, що у наказах особового складу Сумського виробничого об`єднання «Гумотехніка» за 1988-1990 роки наказів про переведення ОСОБА_1 на неповний робочий день, іншу роботу та надання йому відпусток без збереження заробітної плати немає (а.с. 28).

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку №637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, ні: і пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Правила роботи архівних установ України, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08.04.2013 №656/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2013 року за № 584/23116 (далі - Правила) встановлюють вимоги щодо забезпечення формування, обліку, зберігання та використання Національного архівного фонду, документи якого є власністю держави та власністю територіальних громад (пункт 1.1 Правил).

Згідно із пунктом 1.2 Правил архівна довідка - це документ архівної установи, оформлений відповідно до законодавства, що містить інформацію про предмет запиту на підставі архівних документів із зазначенням їх пошукових даних.

02 березня 2015 року наказом Міністерства юстиції України №295/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 251/26696, затверджений «Порядок виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів).»

Пунктом 2 розділу III цього Порядку встановлено, що до архівної довідки для призначення пенсії або перерахунку пенсії включаються відомості, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

Архівна довідка про заробітну плату оформлюється на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату переданих на зберігання до Архіву.

Тобто, матеріалами справи належним чином підтверджується, що з 26 листопада 1988 року по 03 травня 1990 року позивач постійно працював на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки № 2 Сумського виробничого об`єднання «Гумотехніка». Записи про переривання трудового стажу ОСОБА_1 у період з 26 листопада 1988 року по 03 травня 1990 року згідно даних трудової книжки та архівної довідки відсутні.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинний на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992.

Таким чином, в період роботи позивача з 26 листопада 1988 року по 03 травня 1990 року необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.

Згідно підрозділу 2 розділу XI Списка 2, затвердженого постановою РМ СРСР від 22.08.1956 року №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах», до Списку 2 відносяться «работники лабораторий цехов и производств, перечисленных в списке № 1 - производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах» (мовою оригіналу).

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше , трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з. дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (ч.ч. 2, 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із абзацом першим пункту 1.1 розділу І «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а : також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, і і об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації), і Відповідно до п. 1.9 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими, копами документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на іншій» Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для

призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим

постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Позивачем надано територіальному управлінню Пенсійного фонду України всі необхідні документи на підтвердження стажу роботи за Списком № 2 в період з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року, однак вказаний період не був зарахований до пільгового стажу.

Суд не бере до уваги доводи відповідача 1 щодо неможливості зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року з підстав відсутності інформації про відпрацьований час та заробітну плату, оскільки право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові по справі № 687/975/17 від 21.02.2018 року, якою визначено, що право позивача на отримання належного пенсійного забезпечення є абсолютним та на нього не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той (чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії.

Тому, при прийнятті рішення від 24.03.2022 № 188 відповідачем 2 безпідставно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року на посаді машиніста шприцмашини цеху неформової техніки №2 в Сумському регенераторному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка») з підстав відсутності інформації про відпрацьований час та заробітну плату.

Стосовно доводів відповідача 1 про неможливість зарахувати до загального трудового стажу позивача період роботи з 01 грудня 1988 року по 27 лютого 1990 року у зв`язку з перебуванням на виправних роботах слід зазначити наступне.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 25 листопада 1988 року по справі №1-114/1988 ОСОБА_1 було засуджено за ч. 2 ст. 206 КК, УРСР з застосуванням ст. 44 КК України та призначено покарання у вигляді 2-х років виправних робіт без позбавлення волі з відрахуванням щомісячно з його заробітку 20% на користь держави з відбуванням за місцем роботи.

Згідно із вимогами частини 1 статті 94 Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 року в редакції, чинній на час відбування покарання позивачем, виправні роботи без позбавлення волі відбуваються у відповідності з вироком суду за місцем роботи засудженого або в інших місцях, що їх визначають органи, які виконують цей вид покарання, але в районі проживання засудженого, з врахуванням його працездатності і, по можливості, спеціальності.

Положення частини 1 статті 102 Виправно-трудового кодексу України в редакції, чинній на час відбування позивачем покарання, передбачали, що із заробітку засуджених до виправних робіт без позбавлення волі провадяться відрахування в доход держави протягом строку відбування покарання в розмірах, встановлених вироком суду. Відрахування провадяться за місцем роботи засудженого з усієї суми заробітку, без виключення з цих сум податків та інших платежів, а також незалежно від наявності претензій до засудженого за виконавчими документами.

Відповідно до статті 103 Виправно-трудового кодексу України, в зазначеній редакції, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Згідно із положеннями статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року (чинної на час відбування позивачем покарання у виді виправних робіт) питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Норми статей 102-103 вказаного кодексу законодавцем були віднесені до глави 18 «Умови відбування виправних робіт без позбавлення волі», отже передбачали складові кримінальної відповідальності позивача за вчинений злочин.

Суд зазначає, що негативні наслідки у вигляді неврахування до трудового стажу часу відбування покарання для позивача тривали в часі, дія яких не вичерпалася фактом відбуття такого покарання. Отже правовідносини щодо виконання покарання в цій частині мають триваючий характер.

Положення Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 року втратили чинність у зв`язку з набранням чинності Кримінально-виконавчим кодексом України від 11 липня 2003 року № 1129-IV - з 1 січня 2004 року (п.п.1-2 Прикінцевих положень нового кодексу).

Згідно із частиною 3 статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України (чинного на даний час), час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують чи відміняють відповідальність особи.

Тобто, вимоги нової норми, передбаченої частиною третьої статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, пом`якшили міру відповідальності осіб, засуджених до відбування покарань такого виду, порівняно із статтею 103 Виправно-трудового кодексу України, а саме: в частині визнання за такими особами права на зарахування часу відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, яке було обмежено нормою, що мала чинність на час відбування позивачем покарання і вимагала для цього лише певного рішення суду.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Ураховуючи викладені положення норм законодавства, суд дійшов висновку, що міра відповідальності позивача у вигляді незарахування періоду його перебування на виправних роботах до загального трудового стажу без відповідного рішення суду була пом`якшена введенням норми статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, в силу якої позивач на законодавчому рішенні отримав право на зарахування такого стажу без вказаного рішення суду.

Тому, враховуючи положення статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії у відповідача 2 були відсутні правові підстави для неврахування зазначеного періоду до загального стажу роботи позивача.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 211/1432/17 (2-а/211/103/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Оцінюючи правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 березня 2022 року № 88, суд, також, вважає за необхідне звернути увагу на те, що зі змісту спірного рішення взагалі не зрозуміло, з якої підстави ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У вказаному рішенні відповідач 2 не зробив конкретного висновку про причини відмови у призначенні пенсії, а лише обмежився посиланням на норми ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та констатацією обсягу загального і спеціального стажу заявника.

Також, в оскаржуваному рішенні не вказано й підстав, з яких деякі періоди роботи позивача, зазначені у трудовій книжці, не були враховані до загального і спеціального стажу.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 березня 2022 року № 88 необґрунтованим, безпідставним і протиправним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, з метою повного та належного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 березня 2022 року № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року на посаді машиніста шприцмашини цеху сформованої техніки №2 в Сумському регенераторному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 грудня 1988 року по 27 лютого 1990 року на посаді машиніста шприцмашини цеху сформованої техніки №2 в Сумському регенераторному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, не підлягають задоволенню аналогічні вимоги до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, оскільки на виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком визначено Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області області, тому саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що представник відповідача 1 заперечував проти задоволення заяви щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката. Крім того у своїх запереченнях просив суд врахувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи судом встановлено, що з метою отримання правової допомоги при розгляді адміністративної справи № 480/4625/22 за позовом ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги від 05.07.2022 № 05/07 (а.с. 10) з адвокатом Петрищевим Олександром Олександровичем. Відповідно до п. 6 даного Договору, розмір гонорару за даним Договором складає 7 000,00 грн. та не залежить від кількості судових засідань, кількості процесуальних документів складеним адвокатом та строку розгляду справи.

Також суду було надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія СМ №000492 (а.с. 12) та ордер Серії ВМ № 1027652 (а.с. 11).

В той же час з матеріалів справи суд вбачає, що позовна заява підписана адвокатом Петрищевим Олександром Олександровичем, як представником позивача. Крім того, ОСОБА_2 були завірені всі документи. Зазначене свідчить про проведену адвокатом роботу.

Проте суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.

Суд зазначає, що адміністративна справа №480/4895/22 в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності та дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. А отже адвокатом не докладено надмірних та значних професійних зусиль та навичок для складання позовної заяви.

Враховуючи заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. є завищеними та підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області частково, в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання нечинним та протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 березня 2022 року № 88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п. 2. ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 01 лютого 1990 року по 03 травня 1990 року на посаді машиніста шприцмашини цеху сформованої техніки № 2 в Сумському регенераторному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 грудня 1988 року по 27 лютого 1990 року на посаді машиніста шприцмашини цеху сформованої техніки № 2 в Сумському регенераторному заводі «Гумотехніка» (в подальшому реорганізованому у ВАТ «Гумотехніка»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ідентифікаційний код 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко