Справа № 520/1029/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21 листопада 2022 р. справа № 520/1029/22

Харківський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту заявник, позивач), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дії Управління Служби безпеки України в Харківській області, яка полягає у відмові надати оновлену довідку про розмір грошового забезпечення що враховується для перерахунку пенсій, станом на 01.01.2021 року, позивачу ОСОБА_1 , який на день виключення із списків особового складу, обіймав посаду головного спеціаліста Управління; 2) зобов`язання Управління Служби безпеки України в Харківський області вчинити дії, а саме: надати на ім`я позивача, ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій визначену Постановою КМУ від 13.02.2008 р. № 45 Про затвердження "Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», станом на 01.01.2021, керуючись приписами п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в чинній редакції з 29.01.2020 року з урахуванням змісту п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774- VIII та ч.5 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року № 1082-ІХ, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами - 2102 гривні.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що відповідач протиправно відмовив у видачі оновленої довідки про складові грошового забезпечення для перерахунку пенсії, оскільки з утратою чинності п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених у порядку Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а тому грошове забезпечення діючого військовослужбовця з 29.01.2020р. повинно обчислюватись із застосування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня кожного нового календарного року.

Відповідач - Управління Служби безпеки України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, Управління), із поданим позовом не погодився, зазначивши, що відсутні правові підстави для обчислення грошового забезпечення діючого військовослужбовця із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня кожного нового календарного року, адже в алгоритмі розрахунків повинен використовуватись розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2018р. Наполягав на відсутності правових підстав для видачі довідки про розмір грошового забезпечення у цілях перерахунку пенсії станом на 01.01.2021р., оскільки реального підвищення винагороди за службу діючого військовослужбовця у дійсності не відбулось.

З огляду на збіг визначених процесуальним законом строків реалізації учасниками спору процесуальних прав, а також достатність здобутих судом доказів, які повно та всебічно висвітлюють обставини спору, суд не вбачає перешкод у розгляду справи по суті.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник є військовослужбовцем у відставці, отримує від ГУ ПФУ в Харківській області пенсію, призначену у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Оскільки заявник є пенсіонером по лінії Служби безпеки України і мешкає на території Харківської області, то довідку про розмір та структуру грошового забезпечення діючого військовослужбовця за тією ж самою посадою у штаті, котру обіймав заявник до звільнення зі служби у відставку чи прирівняною посадою видає - УСБУ в Харківській області.

У зв`язку із власним висновком про утрату чинності п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 - з 29.01.2020р. заявник в особі представника - адвоката за власною ініціативою 25.11.2021р. (вх. №494) звернувся до відповідача як субєкта владних повноважень з приводу виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення військовослужбовця станом на 01.01.2021р. із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме надбавок, доплат, премій, для перерахунку пенсії.

За цим зверненням субєктом владних повноважень була вчинена відмова, оформлена листом від 03.12.2021р. №70/21-К-901/332.

Не погодившись із відповідністю закону владного управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу відмови у складанні довідки про структуру та розміри грошового забезпечення військовослужбовця станом на 01.01.2021р. з метою подальшого проведення перерахунку розміру раніше вже призначеної пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, а п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України і з 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У силу дії бланкетної норми ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Отже, порядок соціального захисту у формі пенсійного забезпечення військовослужбовців, звільнених зі служби у відставку, унормовано, насамперед, приписами Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі за текстом - Закон №2262-XII).

Так, положення названого закону запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст.43 Закону №2262-XII у випадку призначення пенсії вперше (де розрахунковою базою для обчислення розміру пенсії під час призначення вперше є власне грошове забезпечення громадянина пенсіонера) та 2) за ст.63 Закону №2262-XII у випадку обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії (перерахунку пенсії) за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді (де розрахунковою базою для обчислення розміру пенсії є поточне грошове забезпечення третьої сторонньої особи - діючого військовослужбовця).

І хоча положення ст.43 Закону №2262-XII визначають структуру грошового забезпечення і складові елементи грошового забезпечення, котрі підлягають врахуванню під час перерахунку пенсії у порядку ст.63 Закону №2262-XII, суд наголошує, що ст.43 Закону №2262-XII визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за працю), одержані саме особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю).

Натомість, ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю).

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. по зразковій справі №240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст.43 Закону №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст.63 Закону №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення.

З огляду на викладені вище міркування, суд не знаходить жодних підстав для одночасного поєднання цих процедур за будь-якими компонентами, адже збереження структури та розмірів власного грошового забезпечення (котре майбутній пенсіонер отримував під час проходження служби і котре було використано при обчисленні розміру пенсії при призначення вперше) та приєднання до цієї величини оплати праці (служби) (тобто до власного грошового забезпечення) нових платежів, проведених на користь третьої сторонньої особи - діючого публічного службовця як поточної винагороди за службу, котрий обіймає ту ж саму або аналогічну штатну посаду, неминуче призводить як до не існуючого в умовах фактичної дійсності показника оплати праці (служби), так і до підсумкового перевищення розміром пенсії розміру збільшеного поточного грошового забезпечення діючого військовослужбовця.

До того ж, суд зауважує, що закон не передбачає правових підстав для обчислення нового розміру пенсії з суми грошового забезпечення, котра фактично не отримується діючим публічним службовцем.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суспільні відносини з винагороди за працю військовослужбовця додатково деталізовані приписами ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294 (з 01.01.2008р.) та постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.).

Положеннями цієї статті передбачено виплату грошового забезпечення саме військовослужбовцю.

Станом на 29.01.2020р. та подальші календарні дати заявник не мав правового статусу військовослужбовця, суб"єктивного права на отримання грошового забезпечення станом на указані календарні дати не набув, грошового забезпечення у якості військовослужбовця заявника не отримував.

Тому відсутні правові підстави для складання довідки про структуру та розміри складових грошового забезпечення заявника станом на ті календарні дати, котрі припадають на період часу після звільнення заявника з військової служби.

Продовжуючи розгляд, суд зважає, що питання визначення механізму перерахунку пенсій (умов, порядку та розмірів) було передано законодавцем у відання Уряду України і урегульовано у положеннях Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, далі за текстом - Порядок №45).

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2008р. розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

30.08.2017р. з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців КМУ було прийнято постанову №704 (далі за текстом постанова КМУ 704).

Згідно з п.10 постанови КМУ 704 згадане нормативне рішення набирало чинності з 01.01.2018р.

Пунктом 4 постанови КМУ було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, Урядом України було запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1052 до п.10 Постанови КМУ 704 були внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.

Таким чином, станом на 01.01.2018р. постанова КМУ 704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців було регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294.

Постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови КМУ 704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018р.

При цьому, п.4 Постанови КМУ 704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 01.01.2018р. Урядом України було запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р.

Пункт 4 Постанови КМУ 704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р.), тобто до 29.01.2020р.

З 29.01.2020р. була відновлені юридична дія п.4 Постанови КМУ 704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, з 29.01.2020р. знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Водночас із цим, з 29.01.2020р. була відновлені дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.

Звідси слідує, що 29.01.2020р. настала подія підвищення розміру винагороди за службу діючого військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020р. (та 01 січня кожного наступного календарного року до настання події внесення законодавчих змін), а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.

З 01.10.2020р. набула чинності постанова КМУ від 28.10.2020р. №1038, котра також внесла зміни до порядку обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Між тим, оскаржене заявником волевиявлення владного суб`єкта з приводу видачі довідки про розмір реально одержаної винагороди за службу діючого військовослужбовця було вчинено без урахування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18.

При цьому, вчинивши відмову у видачі довідки, владний суб`єкт не заперечив реальності події підвищення винагороди за службу діючого військовослужбовця за тією ж самою (аналогічною чи прирівняною) посадою.

Тому, владного суб`єкта належить обтяжити обов`язком видати за зверненням заявника довідку про реально існуючі розмір та складові грошового забезпечення діючого військовослужбовця за тією ж самою (аналогічною чи прирівняною) посадою із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (тобто на 01.01.2021р.) станом на 01.01.2021р. згідно з Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік.

Таке тлумачення змісту належних норм матеріального права цілком корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 02.08.2022р. у справі №440/6017/21.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації в частині видачі довідки про розмір та структуру грошового забезпечення діючого військовослужбовця станом на 01.01.2021р. із розрахунку мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021р., а використані владним суб`єктом мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу цього волевиявлення.

У решті оскаржене волевиявлення адміністративного органу відповідає вимогам закону.

За загальним правилом п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України рішенням суб`єкта владних повноважень є письмовий акт, дією суб`єкта владних повноважень є вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, а бездіяльністю є ухилення від виконання обов`язку.

Окрім перелічених форм, управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації може також втілюватись у і відмові як письмовій у вигляді листа, так і фактичній, котрі за змістом, формою, способом реалізації повноваження не є рішенням субєкта владних повноважень, але створюють перешкоду у реалізації суб`єктивного права заявника-приватної особи.

У спірних правовідносинах владним суб`єктом було вчинено саме відмову.

Відсутність події вчинення бездіяльності або дії зумовлює відмову у позові в цій частині.

При цьому, оскільки лист субєкта владних повноважень не є рішенням, то і згадана відмова не є рішенням владного суб`єкта у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України, але є управлінським волевиявленням, наслідки вчинення якого підлягають нівелюванню у спосіб визнання протиправною відмови, оформленої листом.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправною відмову Управління Служби безпеки в Харківській області, оформлену листом від 03.12.2021р. №70/21-К-901/332.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Харківській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення військовослужбовця станом на 01.01.2021р. за штатною військовою посадою, звідки ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ, статті 9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-XII, пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 у редакції до внесення змін постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2018р. №103 із відображенням відомостей про розміри реально виплачених основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, обчислених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021р.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Харківській області (ідентифікаційний код - 20001711; місцезнаходження - 61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2) на користь ОСОБА_1 (адреса - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева