Справа № 160/12669/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
19 серпня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.06.2022 року №317804, винесену відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
На думку позивача, оскаржувана постанова від 23.06.2022 року № 317804 є протиправною та повинна бути скасованою.
Позовні вимоги просить скасувати у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
14.09.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що 02.02.2022 року інспектором ВРПП Нікопольского РУП було зупинено транспортний засіб РАШ модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить фізичній особі - ОСОБА_1 , та складено акт №326433 від 02.02.2022. Під час перевірки виявлено порушення, а саме: повна маса ТЗ (39,38т.) перевищує величину визначену технічною характеристикою ТЗ (37,51т.), чим порушено вимоги п.22.1. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, висота профілю протектору двох автошин не відповідає вимогам Правил дорожнього руху, транспортний засіб не обладнаний тахографом, чим порушено ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажу здійснювалось за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня індивідуальна контрольна книжка водія.
Разом з тим, відповідач зазначає, що під час рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки жодних документів про те, що позивач є неналежним перевізником надано не було, тому не є достовірним та допустимим доказом того, що позивач не був автомобільним перевізником під час перевезення вантажу, при перевірці перевезення якого складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.02.2022 № 326433. Сам по собі договір найму (оренди) транспортного засобу лише засвідчує намір сторін, що його уклали щодо використання транспортного засобу. Докази того, що такий договір був дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків, шо обумовлені ним, позивач не надав. Позивач не надав документів, які б підтверджували виконання умов договору (наданих рахунків, доказів орендної плати тощо).
Проти задоволення вимог на стягнення витрат на правничу допомогу заперечував, оскільки, на думку відповідача, не надано належних доказів вартості наданих послуг.
У задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 30.08.2016 року за номером НОМЕР_3 .
02.02.2022 року інспектором ВРПП Нікопольского РУП зупинено транспортний засіб РАШ модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить фізичній особі - ОСОБА_1 , та проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт від 02.02.2022 року № 326433.
Перевіркою встановлені порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний траспорт», а саме: висота профілю протектору двох автошин не відповідає вимогам Правил дорожнього руху, транспортний засіб не обладнаних тахографом. Водій ОСОБА_2 з актом від 02.02.2022 року №326433 ознайомлений під підпис, що підтверджується матеріалами справи.
23.06.2022 року, на виконання п. 27 Порядку №1567, начальником відділу Державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було проведено розгляд акту та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу серії БАБ №317804, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 гривень.
Відповідно до п. 29 Порядку № 1567, копію постанови надіслано позивачу поштою позивачу, і він її отримав, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем в позовній заяві.
Правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу серії БАБ № 317848 від 02.02.2022 є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, поясненням третьої особи, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт`державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт`центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізуєдержавну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103(далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).
Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно достатті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт`автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цьогоЗаконута інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимогстатті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт`встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт`встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевищення допустимої ширини транспортного засобу при перевезенні вантажу із значним перевищенням, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Судом встановлено, що між фізичною особою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (орендодавець), та ТОВ «ЧАЛЕКС» (орендар) 06.02.2021 року укладено нотаріальний договір найму (оренди) транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман 1.1., зареєстровано в реєстрі за номером 572.
Відповідно до умов договору, орендодавець передає, а орендар приймає за оплату в користування, в тому числі: транспортний засіб марки FAW модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до п.2.1 договору транспортні засоби здаються в оренду орендарю для здійснення господарської діяльності.
Згідно з п.3.1 сторони домовились, що транспортні засоби передаються в оренду з 06.02.2021 року.
Договір укладається терміном на 2 роки, строком з 06.02.2021 по 06.02.2023 року, (п.4.1. Договору).
Згідно з актом приймання передачі транспортних засобів № 1 від 06.02.2021 року відповідно до договору найму № 572 від 06.02.2021 року орендодавцем передана, а орендарем прийнята техніка, зокрема:
- транспортний засіб марки FAW модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2
У лютому 2022 року були надані та прийняті послуги з оренди транспортних засобів, в тому числі, транспортного засобу марки FAW модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується актом наданих послуг з оренди від 28.022022 року № 2/02.
Відтак, у відповідності до умов договору оренди транспортного засобу від 06.02.2021 року, транспортний засіб марки FAW модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було передано у користування ТОВ «ЧАЛЕКС».
Отже, станом на день проведення рейдової перевірки - 02.02.2022 року, транспортний засіб марки FAW модель СА3252Р2К2Т1А1, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 перебував у користуванні ТОВ «ЧАЛЕКС».
Вказаний договір нечинним, нікчемним чи удаваним не визнавався, а тому, в силу вимог статей 73-74 КАС України договір та акт прийняття передачі до нього є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того, що автомобільним перевізником в даному випадку ФОП ОСОБА_1 не є.
Додатковим підтвердженням обставин, що ФОП ОСОБА_1 не є перевірником в даному випадку, є товарно-транспортна накладна № 202 від 02.02.2022 року, в якій чітко відображено, що ТОВ «Чалекс» є автомобільним перевізником, ОСОБА_2 - водієм транспортного засобу.
Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що посадовим особам Укртрансбезпеки жодних документів про те, що позивач є неналежним перевізником надано не було надано, оскільки товарно-транспортна накладна № 202 від 02.02.2022 року була у розпорядженні відповідача, знаходилася в матеріалах справи щодо порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, однак не була врахована під час прийняття оскаржуваної постанови.
Крім того, суд враховує приписи частини першої статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно з якими договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Таким чином, товарно-транспортна накладна № 202 від 02.02.2022 року та приймання передачі транспортного засобу № 1 від 06.02.2021 року вважаються самостійним документами на підтвердження факту укладення договору перевезення і безспірно свідчить про те, що в даному випадку саме ТОВ «Чалекс», а не позивач, як власник транспортного засобу, є автомобільним перевізником.
З огляду на викладене суд вважає, що в межах спірних правовідносин позивач не є автомобільним перевізником, а отже не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, тому відповідач не мав правових підстав для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.
Тобто, позивач довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке зазначено в акті перевірки № 326433 від 02.02.2022, та у зв`зяку з чим, підстав для притягнення його до відповідальності за порушення на підставі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 317804 від 23.06.2022 не має.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність прийняття спірного рішення в розумінні ст. 2 Кодексу адміністративного судочинтва України перед судом не доведена.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню судом шляхом визнання протиправною та скасуванням постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу № 317804 від 23.06.2022.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено судом, між позивачем (клієнт) та адвокатом адвокатом Жаботенко Інною Вікторівною («Адвокатське бюро») укладено 277.07.2022 року договір про надання правничої допомоги №07/09-20.
Відповідно до п.3.1 за надання правової допомоги, передбаченої п.1.1 даного договору клієнт сплачує «Адвокатському бюро» винагороду (гонорар) в розмірі 4000 грн. Даний розмір винагороди (гонорар) встановлений за супровід піж час розгляду справи у суді першої інстанції.
Факт сплати позивачем суми за даною послугою підтверджується меморіальним ордером від 15.08.2022 року, тому доводи відповідача, що позивачем не доведено факт сплати витрат на правничу допомогу, не беруться судом до уваги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат представником позивача подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з даного опису загальна вартість послуг, а саме: 4000,00 грн. складається з:
1) 200,00 грн. усна консультації;
2) 300,00 грн. вартість послуг, щодо аналізу та збору доказів;
3) 300,00 грн. вартість послуг із складання та подання до суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання чинити певні дії;
4) 400,00 грн розроблення правової позиції;
5) 800,00 грн збір необхідних документів для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
6) 2000,00 грн. складання позовної зави та направлення її до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Проаналізувавши опис вартості адвокатських послуг та доказів, наданих на їх підтвердження, суд встановив , що послуги, зокрема, вартість послуг, щодо аналізу та збору доказів, вартість послуг із складання та подання до суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання чинити певні дії, розроблення правової позиції , фактично за змістом і діями є тотожними послугам стосовно збіру необхідних документів для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та складання позовної зави та направлення її до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Наведене доводить, що поданий розрахунок послуг адвоката в суді не є обґрунтованим, оскільки він є завищеним, неспівмірним, зокрема, виходячи із складності справи та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, та становить надмірний тягар для відповідача, і суперечить принципу справедливого розподілу витрат при розгляді справи.
У розрахунок адвокатських витрат судом враховано: 200,00 грн. усна консультації; 800,00 грн збір необхідних документів для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду; 2000,00 грн. складання позовної зави та направлення її до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Таким чином, суд вважає, що відшкодування відповідачем понесених позивачем адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності і тому підлягає зменшенню і стягненню з відповідача на користь позивача витрат на послуги адвоката в суді у загальній сумі 3000,00 грн., з відмовою у задоволенні решти витрат на послуги адвоката.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
З огляду на викладене, суд зробив висновок про часткове задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат у розмірі 3000,00 грн.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст.134, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.06.2022 року №317804, винесену відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук