Справа № 600/2917/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Чернівці Справа № 600/2917/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач у своїй позовній заяві просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення виплати пенсій їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з жовтня 2021 року по липень 2022 року включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на даний час перебуває у США, а пенсію по довіреності отримувала інша особа. З жовтня 2021 року позивачу припинено виплату пенсії за віком. Вважаючи таке припинення незаконним, представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за роз`ясненнями причин такого припинення. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило, що позивачу припинено виплату пенсії за віком з жовтня 2021 року у зв`язку з тим, що протягом року ідентифікація особи в банківській установі не здійснювалася та вона не з`явилася на лист-виклик щодо необхідності особисто звернутися до органу Пенсійного фонду. На думку позивача, дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії є порушенням з боку державного органу її прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечував проти позовних вимог. Посилався на те, що з АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація від 21 травня 2021 року №20.1.0.0.0/7-20210505/2548, що на рахунок ОСОБА_1 проводилися зарахування цільових коштів та по якому одержувалися кошти за довіреністю більше як один рік. Водночас протягом року ідентифікація особи банку не здійснювалася. Керуючись пунктом 16 «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через поточні рахунку в банках», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області направило позивачу лист-виклик від 14 вересня 2021 року за №2400-1708-8/32499 щодо необхідності особистого звернення до органу Пенсійного фонду. Позивач на даний лист-виклик не з`явилася, тому виплату її пенсії було припинено з жовтня 2021 року. Враховуючи вказані факти, відповідач вважає, що у його діях не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, натомість всі дії вчинені згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2022 року витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії доказів, що підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у Сполучених Штатах Америки та довіреність, на підставі, якої інша особа отримувала пенсію позивача; також витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області належним чином засвідчені: копію листа-виклику від 14 вересня 2021 року за №2400-1708-8/32499 та докази його направлення (вручення) ОСОБА_1 , копію запиту (звернення), на який Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надано відповідь листом від 22 червня 2020 року №2400-1708-8/20987, копії усіх матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Сторонами справи виконано вимоги вказаної ухвали суду.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 04 листопада 1997 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

До Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшла інформація з АТ КБ «Приватбанк» від 21 травня 2021 року №20.1.0.0.0/7-20210505/2548 про те, що на рахунок ОСОБА_1 проводилося зарахування цільових коштів та по якому одержувалися кошти за довіреністю більше як один рік. Протягом року ідентифікація особи в банківській установі не здійснювалося.

Листом-викликом №2400-1708-8/32499 від 14 вересня 2021 року, відправленого на адресу ОСОБА_1 , відповідач повідомив позивача про необхідність особисто подати заяву щодо продовження виплат пенсії у зв`язку з тим, що суми її пенсії одержуються за довіреністю більше як один рік. У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку.

З жовтня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області припинило виплату пенсії позивачу.

14 червня 2022 року представник позивача звернувся до відповідача з запитом про надання інформації про те, з яких підстав та з якого часу припинено нарахування пенсії за віком ОСОБА_1

22 червня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області листом №2400-1708-8/20987 надало відповідь на запит представника позивача, в якому повідомило, що виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена з жовтня 2021 року у зв`язку із нез`явленням позивача на лист-виклик щодо необхідності особистого звернення до органу Пенсійного фонду від 14 вересня 2021 року за №2400-1708-8/32499.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо призупинення виплати пенсії з жовтня 2021 року, позивач звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, згідно з частиною першою якої пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частиною другою статті 47 Закону №1058-IV пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги, а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках визначається Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. №1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 662) (далі Порядок №1596).

Згідно пункту 10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Пунктом 16 Порядку №1596 передбачено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що у випадку отримання пенсії за довіреністю. виплата такої пенсії здійснюється за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності. У випадку отримання пенсії за довіреністю більше як один рік орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок уповноваженого банку, а на пенсіонера покладається обов`язок подати органу Пенсійного фонду України нову заяву про виплату пенсії особисто або через установи уповноваженого банку. Невиконання даного обов`язку є підставою для припинення перерахування та виплати пенсії пенсіонеру.

Сторонами справи визнавалася та обставина, що пенсія ОСОБА_1 одержувалася за довіреністю більше як один рік.

Водночас позивач не подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нову заяву про виплату пенсії. При цьому на лист-виклик від 14 вересня 2021 року, в якому повідомлено про необхідність подати до органу Пенсійного фонду України заяву щодо продовження виплати пенсії, відповідні дії позивачем не вчинено.

Вказані обставини також не заперечувалися сторонами справи.

Наведене свідчить про те, що припиняючи з жовтня 2021 року виплату позивачу пенсії, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України і законами України, адже ОСОБА_1 не виконала встановлену законодавством для пенсіонера умову для продовження виплати пенсії й отримання пенсії за довіреністю.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що право ОСОБА_1 , яка згідно тверджень у позові перебуває у США, на отримання пенсії відповідачем фактично не заперечується. А тому безпідставними є посилання у позові в обґрунтування заявлених вимог як на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 (яким визнано неконституційними пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону№1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір), так і на рішення ЄСПЛ "Пічкур проти України".

Водночас суд критично оцінює і доводи позивача про те, що їй припинено виплату пенсії на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону №1058-IV (неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд), оскільки наведене не відповідає обставинам справи.

Окрім цього, ОСОБА_1 не доведено суду неможливість виконати нею вимоги законодавства та, відповідно, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у листі від 14 вересня 2021 року, й особисто подати (звернутися) до пенсійного органу заяву щодо продовження виплати пенсії уже під час перебування на території України в червні 2022 року. При цьому суд звертає увагу на те, що 14 червня 2022 року та 22 червня 2022 року ОСОБА_1 на території України були укладені договори про надання їй правової допомоги з адвокатами Маковійчук Л.В. та Маковійчуком В.П., що вбачається з наявних у справі матеріалів.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення виплати пенсії позивачу з жовтня 2021 року та, відповідно, про необґрунтованість і безпідставність даного позову.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідач довів правомірність оскаржуваних дій.

Отже, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 22 листопада 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк