Справа № 161/13683/22
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/279/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

04.10.2022 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 19.09.2022 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради (далі Адмінкомісія) було винесено відносно неї постанову № 309, якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено штраф у розмірі 6800 грн. (далі оскаржувана постанова). Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, вона реалізувала алкогольні напої після 23:00 год., чим порушила вимоги органів місцевого самоврядування. Однак, із даною постановою вона не погоджується та вважає її незаконною, оскільки докази вчинення нею правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП відсутні. Зокрема, адміністративні матеріали не містять відповідного розрахункового документу на підтвердження факту здійснення операції із продажу алкоголю, доказів її перебування в трудових відносинах із суб`єктом господарювання, за місцем знаходження якого фіксувалася така операція, а також не встановлено того, що реалізовані напої були алкогольними. У свою чергу, наявні у матеріалах адміністративної справи написані від її імені письмові пояснення вона не підписувала, а реалізація спиртних напоїв саме нею не доведена. Враховуючи викладене, а також дату отримання її представником оскаржуваної постанови, просить суд поновити їй строк на звернення до суду з даним позовом та скасувати постанову Адмінкомісія № 309 від 19.09.2022 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2022 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 16).

21.10.2022 року від представника відповідача надійшло до суду клопотання про залишення вищевказаного адміністративного позову без розгляду, у зв`язку з пропуском сторони позивача строків на звернення до суду з даним позовом (а.с. 18-20).

Одночасно з цим, стороною відповідача було подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 . В обгрунтування своїх заперечень щодо позову представник Адмінкомісії зазначає, що відсутність розрахункового документа не звільняє позивачку від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, а факт реалізації нею спиртних напоїв підтверджується письмовими поясненнями свідків та рапортом працівника поліції. У свою чергу, перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із суб`єктом господарювання, за місцем знаходження якого зафіксовано продаж останнього алкоголю з порушенням нормативно-правового акту локального характеру, підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили.

02.11.2022 року представник позивача подав через електронну пошту суду відповідь на відзив у якому зазначено наступне. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення, який був за основу при винесенні оскаржуваної постанови, додатком вказано лише рапорт поліцейського та пояснення свідків. Відтак, походження інших доказів є незрозумілим, а тому такі є не допустимими. У свою чергу, обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов не спростовують викладені у ньому твердження, а клопотання про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає, оскільки у даному випадку існують обґрунтовані підстави для поновлення строку (а.с. 69-70).

Вищевказана відповідь на відзив була отримана Адмінкомісією 02.11.2022 року та станом на дату ухвалення даного судового рішення, заперечення від відповідача до суду не надходили.

З огляду на встановлені строки подачі процесуальних документів, які наразі сплинули, суд вважає за можливе провести судовий розгляд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На обгрунтування своїх вимог щодо поновлення строку на звернення до суду з даним позовом представник позивача зазначає, що оскаржувана постанова була фактично отримана нею 29.09.2022 року.

Натомість, своє клопотання про залишення позову без розгляду представник відповідача обґрунтовує тим, що постанова, яка є предметом розгляду даної справи, отримана ОСОБА_1 23.09.2022 року, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

Вирішуючи вищевказане клопотання представника Адмінкомісії, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, - при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Як встановлено судом, даний адміністративний позов був поданим на 11-й день після винесення оскаржуваної постанови.

Відтак, суд, з метою усунення фактору формалізму, вважає за можливе поновити стороні позивача пропущений строк оскарження постанови № 309 від 19.09.2022 року, з метою надання правової оцінки правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП, а також недопущення порушення її права на доступ до правосуддя та можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Адмінкомісії про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Як встановлено судом, 21.07.2022 року ДОП СДОП ВП Луцького РУП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Цибульком В.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 734998 зі змісту якого слідує, що 21.07.2022 року о 23:00 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді старшого масажиста в закладі «Фараон» здійснила реалізацію алкогольних напоїв після 23 години., чим порушила Вимоги Волинської обласної державної адміністрації. Вказані дії ОСОБА_1 інкриміновані за ч. 2 ст. 156 КУпАП (а.с. 34).

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 734998 від 21.07.2022 року разом із іншими матеріалами було передано на розгляд Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради.

19.09.2022 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради було винесено постанову № 309, якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. (а.с. 30).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 21.07.2022 року о 23:40, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді старшого масажиста в закладі «Фараон» здійснила реалізацію алкогольних напоїв, чим порушила вимоги Волинської обласної державної адміністрації та Рішення Луцької міської ради № 9/23 від 20.04.2011 року.

Частиною 2 ст. 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Вищевказана норма чинного законодавства є банкетною та містить відсилання, зокрема, на нормативно правовий акт органу місцевого самоврядування, яким встановлення обмеження у певний час доби обмеження на реалізацію алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.

Так, рішенням Луцької міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 20.04.2011 № 9/23 «Про заборону продажу пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів» № 59/138 від 30.04.2014 року, - пункт 1 вказаного нормативно-правового акту локального характеру викладено в наступній редакції: «Заборонити на території міста з 01.06.2014 року продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів в об`єктах торгівлі та на винос у закладах ресторанного господарства з 22.00 до 08.00 години (крім продажу тютюнових виробів).».

Тобто, з 01.06.2014 року продаж алкогольних та слабоалкогольних напоїв в об`єктах торгівлі та на винос у закладах ресторанного господарства на території м. Луцька в період з 22.00 до 08.00 години заборонено.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Надаючи правову оцінку наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 156 КУпАП, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається зі матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП відносно ОСОБА_1 , які були взятими Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради за основу при притягнення позивачки до відповідальності за ознаками вчинення нею інкримінованого правопорушення (а.с. 32-47), окрім оформленого протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції також було здобуто наступні докази, а саме:

-рапорт чергового інспектора Луцького РУП ГУНП у Волинській області про отримання 21.07.2022 року повідомлення від екіпажу поліції про факт реалізації алкогольних напоїв у салоні інтимного масажу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час комендантської години;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.07.2022 року, які на момент прибуття працівників поліції та оформлення адмінматеріалів щодо ОСОБА_1 знаходилися в салоні інтимного масажу «Фараон»;

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 22.07.2022 року;

-графічні записи;

-фото таблиця;

-розписки ОСОБА_1 , зміст яких пов`язаний із її працевлаштуванням у масажному салоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.06.2022 року.

Однак, жоден із вищевказаних доказів жодним чином не підтверджує того факту, що саме ОСОБА_1 21.07.2022 року о 23:40, здійснила реалізацію алкогольних напоїв, чим порушила вимоги Волинської обласної державної адміністрації та Рішення Луцької міської ради № 9/23 від 20.04.2011 року.

Зокрема, як вбачається із письмових поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.07.2022 року, які є аналогічними за своїм змістом, останні зазначили, що 21.07.2022 року близько 23:20 вони зайшли до салону еротичного масажу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з метою скористатися послугами даного закладу, де також замовили віскі, об`ємом 0,5 л. та шампанське, ємкість 0,7 л. Через 30 хв. після їхнього приходу до салону еротичного масажу «Фараон», у вказаний заклад увійшли працівники поліції, які почали проводити перевірку документів (а.с. 36-37).

Тобто, жоден зі свідків не вказав на ОСОБА_1 , як особу, яка, будучи працівником закладу, здійснила реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв.

У свою чергу, фото таблиця, на якій зафіксована ОСОБА_1 на фоні предмету інтер`єру бару, на полицях якого розташовані пляшки із маркуванням алкогольних напоїв, жодним чином не свідчить ані про факт реалізації останньою алкогольних/слабоалкогольних напоїв, ані факту, що ймовірно реалізовані нею напої містили в собі алкоголь.

Не підтверджує й наявності в діях позивачки складу інкримінованого за ч. 2 ст. 156 КУпАП жодне інший із усіх вище перелічених доказів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивачки у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 156 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останньої події та складу інкримінованого правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

На підставі ст.ст. 156, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 309 від 19.09.2022 року.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 309 від 19.09.2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 156 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 21 листопада 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська