Справа № 640/8688/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8688/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 27 липня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, Державне підприємство «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 12.06.2019 просить:

- визнати незаконними дії відповідача з виключення з 01.07.2017 позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 26.04.2019 №063 про виключення з 01.07.2017 позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Підстави позову: рішенням ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндо-ходів у м. Києві від 04.07.2014 позивача внесено до Реєстру неприбуткових установ та організацій; на виконання п. 35 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.10.2016 №640 затверджено нову редак-цію Статуту позивача, а останнім подано реєстраційну заяву форми 1-РН та копії установчих документів до ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яка рішенням від 19.12.2016 присвоїла позивачу ознаку неприбутковості; наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24.04.2018 №226 затверджено нову редакцію Статуту позивача, але його положення, що визначали критерії віднесення позивача до неприбуткових, залишились незмінними; відповідачем прийнято оспорюване рішення за відсутності обставин, встановлених п. 16 Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №440; позивач відповідає вимогам, встановленим п. 133.4 ст. 133 ПК України, який не містить застережень щодо організаційно-правової форми та видів діяльності, які може здійснювати неприбуткова організація; згідно з положеннями ст.ст. 52, 62 ГК України підприємство може здійснювати некомерційну діяльність.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Рішенням ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 04.07.2014 №43/26-57-15-02-41 позивача внесено до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбуткової установи (організації) - 0002 (Установи, організації, створені органами державної влади України, що утримуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.10.2016 №640 затверджено нову редакцію Статуту позивача.

Рішенням ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2016 №534/26-57-12-04-41 позивачу присвоєно ознаку неприбутковості (за результатами підтвердження відповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим п. 133.4 ст. 133 ПК України) - 0031 (бюджетні установи).

Позивач звернувся з листом від 22.03.2019 №337 до ГУ ДФС у м. Києві про внесення інформації про підприємство до електронного Реєстру неприбуткових установи та організацій, зазначивши про відсутність у Реєстрі такої інформації.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24.04.2018 №226 затверджено нову редакцію Статуту позивача.

Листом ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2019 №80906/10/26-15-12-03-11 повідомлено, що за організаційно-правовою формою та метою створення «державне підприємство» створюється для ефективного управління державним майном з ціллю отримання прибутку та відповідно не може мати статус неприбуткової організації, тому позивач не може перебувати в Реєстрі неприбуткових установ та організацій.

ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 26.04.2019 №063 про виключення позивача з 01.07.2017 з Реєстру неприбуткових установ та організацій. Підставою рішення вказано невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим п. 133.4 ст. 133 ПК України.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння податків і зборів та стосуються правомірності виключення позивача з Реєстру неприбуткових установи та організацій.

Згідно з пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК України (у редакцій, чинній станом на день прийняття оспорюваного рішення) неприбутковим підприємством, установою та організацією для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:

утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;

установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників у розумінні Цивільного кодексу України), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту;

установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсій-них фондів), або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у резуль-таті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків;

внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Пунктом 16 Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №440 (у редакції, чинній на день винесення оспорюваного рішення) (далі - Порядок №440), встановлено, що виклю-чення неприбуткової організації з Реєстру здійснюється на підставі рішення контролюючого органу в разі:

використання доходів (прибутків) неприбуткової організації для інших цілей, ніж утримання такої організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Кодексу;

розподілу доходів (прибутків) неприбуткової організації або їх частини серед заснов-ників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їх праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб;

невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу;

затвердження ліквідаційного балансу, передавального акта або розподільчого балансу неприбутковою організацією, що припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу або перетворення) або ліквідації;

за ініціативою неприбуткової організації.

Як встановлено матеріалами справи, підставою прийняття оспорюваного рішення вказано невідповід-ність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, уста-новленим п. 133.4 ст. 133 ПК України.

Оцінюючи правомірність оспорюваного рішення, суд зважає на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 167 ЦК України держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Статтею 73 ГК України встановлено, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності <...> і входить до сфери його управління (ч. 1); державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства (ч. 9).

Статтею 74 ГК України встановлено, що державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності <...> (ч. 1); майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання (ч. 2).

Отже, державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, майно за яким закріплюється на праві господарського відання.

Як визначено у ч. 2 ст. 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, система-тична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч. 1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, метою господарської діяльності державного комерційного підприємства є одер-жання прибутку. Норми ГК України не передбачають здійснення державними комерційними підприємствами некомерційної (без мети одержання прибутку) господарської діяльності.

Згідно із Статутом позивача (у редакціях 2016р. і 2018р.) Підприємство утворено з метою здійснення некомерційної (без мети одержання прибутку) господарської діяльності, а саме: для організації та контролю за виконанням робіт та заходів з ліквідації збиткових вугледобувних, вуглепереробних та торфодобувних підприємств (п. 2.1); майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 4.1).

Однак, як вірно зазначив відповідач у відзиві, організаційно-правова форма позивача і речове право, на підставі якого за ним закріплене майно, відповідно до вищезазначених положень ГК України передбачають здійснення господарської діяльності саме з метою одер-жання прибутку, що виключає можливість віднесення позивача до неприбуткових організацій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не відповідає умові, визначеній абз. 2 пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК України, оскільки положення ГК України щодо створення і діяльності державних комерційних підприємств не врегульовують діяльність неприбуткових організацій.

Невідповідність позивача і його Статуту вимогам, установленим п. 133.4 ст. 133 ПК України, а саме абз. 2 пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, згідно з абз. 4 п. 16 Порядку №440 є підставою для виключення позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій рішенням контролюючого органу.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає про обґрунтованість висновків відповідача про неналежність позивача до неприбуткових організацій і про те, що оскаржуване рішення прийнято відповіда-чем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ПК України та Порядком №440.

Щодо посилання позивача у позовній заяві на ст. 52, ч. 1 ст. 62 ГК України, якими визначено поняття некомерційного господарювання і те, що підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності, суд відхиляє, оскільки наведені норми є загальними, які не стосуються особливостей діяльності державних комерційних підприємств, тому не впливають на правильність висновків відповідача.

Вірним є твердження позивача про можливість неприбуткової організації мати доходи (прибутки), що відповідає пп. 133.4.2 п. 133.4 ст. 133 ПК України, згідно з яким доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Проте, таке твердження може стосуватись суб`єктів господарювання, які здійснюють некомерційну господарську діяльність, до яких позивач, як державне комерційне підприємство, не відноситься.

Щодо посилання позивача про те, що ПК України не містить застережень щодо організа-ційно-правової форми та видів діяльності, які може здійснювати неприбуткова організація, загалом є вірним, оскільки наведений у пп. 133.4.6 п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу перелік не є вичерпним і передбачає віднесення до неприбуткових організацій інших юридичних осіб, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.

Проте, позивач не враховує, що згідно з абз. 2 пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК України однією з необхідних умов, якій має відповідати неприбуткова організація, є утворення та реєстрація її в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації. Як зазначав суд раніше, положення ГК України, які визначають статус та порядок створення і діяльності позивача, не врегульовують діяльність неприбуткової організації.

Щодо посилання позивача на п.п. 9.1, 9.2, 9.3, 11.2 Статуту і його твердження про їх відповідність вимогам п. 133.4 ст. 133 ПК України, суд відхиляє, оскільки вони не спросто-вують правильність висновків відповідача.

Доводи позивача про те, що відповідачем не наведено доказів існування обставин, передбачених абзацами 2, 3, 5, 6 п. 16 Порядку №440, суд відхиляє, оскільки вони не стосуються наведених відповідачем підстав прийняття оспорюваного рішення і не спросто-вують наявність підстави для його прийняття, визначеної абз. 4 п. 16 цього Порядку.

Твердження позивача про необґрунтованість заперечень відповідача щодо пов`язаності права господарського відання з суб`єктами господарювання, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку, є помилковими, які не відповідають ч. 2 ст. 74, ч. 1 ст. 136 ГК України, тому відхиляються судом. При цьому суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 137 ГК України за суб`єктами господарювання, які здійснюють некомерційну господарську діяльність, майно закріплюється на іншому речовому праві праві оперативного управління.

Надана позивачем копія довідки ДКС України від 18.04.2017 про те, що позивач, як розпорядник бюджетних коштів (одержувач бюджетних коштів), включений до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів (код 88491), не спростовує наявність підстав для прийняття оспорюваного рішення.

Рішення ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2016 №534/26-57-12-04-41 про присвоєння позивачу ознаки неприбутковості - 0031 (бюджетні установи) не спростовує наявність підстав для прийняття оспорюваного рішення.

Інших аргументованих доводів і доказів, які б доводили порушення відповідачем при прийняття оспорюваного рішення вимог законодавства і прав позивача, останній не навів, а судом таких фактів не встановлено.

Пунктом 17 Порядку №440 встановлено, що під час виключення неприбуткової організації з Реєстру присвоєна їй ознака неприбутковості скасовується:

з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулося недотримання вимог пункту 133.4 статті 133 Кодексу;

з дати припинення юридичної особи (в результаті її ліквідації, злиття, приєднання, поділу або перетворення);

з дати надходження до контролюючого органу заяви неприбуткової організації про виключення з Реєстру за власною ініціативою.

Пунктом 35 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України встановлено неприбутковим організаціям строк до 01.07.2017 для приведення своїх установчих документів у відповідність із нормами цього Кодексу та у цей самий строк подати копії таких документів до контролюючого органу, а також передбачено, що неприбуткові організації, які не привели свої установчі документи у відповідність із нормами п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, після 01.07.2017 виключаються контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Враховуючи невідповідність позивача і його Статуту (у редакціях 2016р. і 2018р.) вимогам п. 133.4 ст. 133 ПК України, то відповідачем правомірно скасовано ознаку неприбутковості позивача з 01.07.2017.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправним і скасування оспорюваного рішення відповідача про виключення позивача з 01.07.2017 з Реєстру неприбуткових установ та організацій, тому у задоволенні цих вимог належить відмовити.

Також, належить відмовити у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій відповідача з виключення позивача з 01.07.2017 з Реєстру неприбуткових установ та органі-зацій, оскільки така вимога не відповідає належним способам захисту порушеного права. Належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним і скасування відповідного рішення контролюючого органу, які розглянуті судом по суті і висновок про відсутність підстав для задоволення яких зазначено судом вище.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль