Справа № 280/5337/22
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Справа № 280/5337/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРА» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРА» (далі-позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 25.08.2022.

Ухвалою суду від 13.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що прийняте податкове повідомлення рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, оскільки 27.05.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного стану» від 12.05.2022 №2260-ІХ, яким було знято мораторій на проведення деяких документальних перевірок, зокрема тих що проводяться за підставами зазначеними в пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПКУ. При цьому, абзацом 9 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ прямо передбачено, що документальні позапланові перевірки під час дії воєнного стану проводяться за наявності під час проведення перевірок безпечного доступу, допуску до територій, приміщень та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування такими платниками податків. Позивач зазначає, що ТОВ «ТАРА» зареєстровано та фактично знаходиться в м.Мелітополь Запорізької області, яке є тимчасово окупованою територією України. Вказує, що початку окупації, тобто з 26 лютого 2022 року, територія та всі активи, бухгалтерські та інші документи підприємства було захоплено представниками окупаційних військ (на одній з територій підприємства розташувалися війська РФ). Позивач зазначає, що на даний час підприємство не відновило в повному обсязі безпечний доступ до територій, приміщень та інших активів, що використовувались для провадження господарської діяльності (одна територія підприємства, що розташована за адресою м.Мелітополь, вул.Будівельна, 71/8 звільнена окупаційними військами, а друга що має адресу м.Мелітополь, Каховське шосе, 38 ще захоплена). Також не має повного доступу до документів та інформації, пов`язаної з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів. Крім того, підприємство не може безпечно провести інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей. Позивач вважає, що проведення документальної позапланової перевірки під час дії воєнного стану прямо заборонено пп.69.2 п.69 підрозд.10 розд.ХХ «Перехідні положення» ПКУ.

Також, представник позивача вказував на те, що відповідачем не було належним чином надіслано позивачу копію наказу про призначення перевірки, а відповідно відповідач не мав права приступати до проведення перевірки. Крім того, позивач вказував і на необґрунтованість висновків контролюючого органу про завищення підприємством суми від`ємного значення, яке підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку за січень 2022 на 1233238 грн., оскільки всі суми зазначені відповідно до первинних документів підприємства, зокрема на підставі зареєстрованих у встановленому порядку податкових накладних. З урахуванням викладеного у позовній заяві, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що контролюючим органом правомірно проведено перевірку підприємства позивача, оскільки відповідно до наказів ДПС України функція ГУ ДПС у Запорізькій області на здійснення контролю за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість передана з 09.06.2022 до ГУ ДПС у Вінницькій області. Відповідач зазначає, що ТОВ «ТАРА» в ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не надано всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, відповідно до пункту 85.2 статті 85 розділу ІІ Податкового кодексу України, про даний факт складено Акт «Про ненадання ТОВ «Тара» до перевірки первинних бухгалтерських документів» від 04.07.2022 №419/02-32-07-12/19273338. Відповідач зазначає, що основними контрагентами - нерезидентами були підприємства російської федерації ТОВ «С-Агросервіс», Пакистану «Imperial Auto store», Литви АО «Литагра», Республіки Казахстан ІП «Вітязь». Вказує, що За період проведення перевірки інвентаризація активів не проводилась, документи щодо проведення підприємством інвентаризації основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, тощо, за період діяльності: січень 2022 року - не надавались. Перевіркою встановлено, що підприємством відображено ПДВ фактично сплаченого постачальникам в сумі 1233238 грн. За даними перевірки неможливо підтвердити фактично сплачені суми ПДВ постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, в зв`язку з відсутністю банківських виписок, платіжних доручень, тощо (не надання до перевірки будь-яких документів, які підтверджують сплату даної суми, про що складено Акт "Про ненадання ТОВ «Тара» () до перевірки первинних бухгалтерських документів" від 07.07.2022 №419/02-32-07 12/19273338). З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач вказував на правомірність спірного податкового повідомлення рішення, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 16.06.2022 ГУ ДПС у Вінницькій області видано наказ №1279к «Про проведення відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, ст.79 та п.200.11 ст.200 Податкового кодексу України документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ТАРА» ()», за яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ТАРА» (, податкова адреса: 72316, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Будівельна, буд.71/8), щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке зазначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

У період з 01.07.2022 по 14.07.2022 співробітниками ГУ ДПС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ТАРА» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке зазначене з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено Акт перевірки від 21.07.2022 №4015/02-32-07-03/19273338.

Відповідно до висновків Акту перевірки перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2022 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків: абзацу б) п.200.4, п.200.7, п.200.9 ст.200 Податкового кодексу України та пункту 5 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, в результаті чого ТОВ «ТАРА»:

завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.1 (20.2.1) Декларації) за січень 2022 року на суму 1233238 грн.;

занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 Декларації) за січень 2022 року на суму 1233238 грн.

Позивач, не погодившись з висновками Акту перевірки подав заперечення, які залишені без задоволення контролюючим органом.

На підставі висновків Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 25.08.2022 №, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування на суму 1 233 238,00 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності призначення та проведення податкової перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

З матеріалів справи судом встановлено, що контролюючим органом призначено позапланову невиїзну перевірку, у зв`язку із тим, що позивачем у декларації за січень 2022 року заявлено до відшкодування з бюджету податку на додану вартість у розмірі більше 100 тис. гривень.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних правовідносин та розгляду даної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано.

Відповідно до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім:

а) камеральних перевірок;

б) документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків та/або з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, та/або документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;

в) фактичних перевірок.

Документальні позапланові перевірки під час дії воєнного стану проводяться за наявності під час проведення перевірок безпечного:

доступу, допуску до територій, приміщень та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування такими платниками податків;

доступу, допуску до документів, довідок про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншої інформації, пов`язаної з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансової і статистичної звітності у порядку та на підставах, визначених законом;

проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Судом встановлено, що ТОВ «ТАРА» зареєстровано та фактично знаходиться в місті Мелітополь Запорізької області, яке є тимчасово окупованою територією України.

З пояснень представника позивача встановлено та не спростовано відповідачем, що з початку окупації, тобто з 26 лютого 2022 року, територія та всі активи, бухгалтерські та інші документи підприємства було захоплено представниками окупаційних військ, у зв`язку з чим підприємство повністю припинило свою господарську діяльність.

Також, судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин підприємство не відновило в повному обсязі безпечний доступ до територій, приміщень та інших активів, що використовувались для провадження господарської діяльності, оскільки місто Мелітополь продовжує перебувати у тимчасовій окупації.

За таких обставин, суд вважає, що податкова перевірка відносно позивача не могла бути проведена та повинна була бути зупинена, у зв`язку із відсутністю безпечного доступу, допуску до документів, довідок про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншої інформації, пов`язаної з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

В свою чергу, у разі якщо контролюючий орган вважав, що перешкоди у отриманні документів відсутні, а ситуація є безпечною для проведення перевірки, то на переконання суду відповідач повинен був призначити виїзну перевірку та провести її за місцем знаходження підприємства.

Суд зазначає, що проведення податкової перевірки відносно підприємства, яке перебуває на тимчасово непідконтрольній території України та яке не перемістилося на іншу територію, яка є підконтрольною Україні, безумовно порушує права платника на участь у податковій перевірці, а сама перевірка не може бути проведена об`єктивно.

Також, суд зазначає, що фактично відповідачем висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблено через ненадання позивачем документів. Тобто, контролюючим органом не було на підставі наданих документів об`єктивно встановлено порушення вимог чинного законодавства позивачем, а лише було констатовано не надання платником податків документів, що мало місце з об`єктивних підстав, з урахуванням того, що підприємство перебуває на окупованій території.

Більш того, суд зазначає, що відповідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.44.6 ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивачем до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення до контролюючого органу подано заперечення на висновки Акту перевірки від 21.07.2022 №1015/02-32-07-08/19273338, до яких долучено первинні документи бухгалтерської та податкової звітності.

Також, у зазначених запереченнях позивач просив контролюючий орган переглянути результати перевірки та призначити перевірку з урахуванням додаткових документів.

Разом з тим, листом від 18.08.2022 №17488/6/02-32-07-09-15 заперечення позивача залишені без задоволення.

При цьому, контролюючим органом під час розгляду заперечень взагалі не була надана оцінка тим документам, які були додатково надані позивачем, як і не зазначено жодної причини чому контролюючим органом не взято до уваги такі документи.

Зазначені обставини вказують на порушення відповідачем порядку проведення перевірки та на те, що під час формування висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства контролюючим органом не було належним чином досліджено обставини господарської діяльності позивача.

Щодо змісту виявленого порушення, суд зазначає наступне.

Згідно із п.200.1 ст.200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а)враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б)або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України,

в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету (п. 200.4 ст. 200 ПКУ);

в)та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.7 ст.200 ПКУ платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п.187.1. ст.187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б)дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У свою чергу, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПКУ, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а)придбання або виготовлення товарів та послуг;

б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, серед іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/ послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна складена та зареєстрована після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Суд зазначає, що відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовано правомірність декларування позивачем в декларації з ПДВ за січень 2022 року показника від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9 декларації) в сумі 1504315 грн., з яких бюджетному відшкодуванню підлягає ПДВ в сумі 1233238 грн., як таке, що фактично сплачено постачальникам або до Державного бюджету України.

Суд зауважує, що у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 18498,57 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), №31107/96).

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, складність адміністративної справи, наявність судової практики Верховного Суду щодо подібних правовідносин, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. лише за підготовку позовної заяви та подання відповіді на відзив є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 4000,00 грн.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем в розмірі 18498,57 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправні рішення про відмову в реєстрації спірних податкових накладних, а саме ГУ ДПС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРА» (72316, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Будівельна, буд.71/8, ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (21028, м.Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 25.08.2022.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАРА» судовий збір в розмірі 18498,57 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім гривень 57 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова