Справа № 420/12118/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус ОСОБА_1 про визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 31 серпня 2022 року надійшла позовна заява приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерства юстиції України, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_1, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії співробітників Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) які провели 12.08.2022 року сертифікацію приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , орендованого під здійснення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 ;

2. Скасувати Наказ № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та реєстраційне посвідчення № 199 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності нотаріуса ОСОБА_1 видане Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позовні вимоги приватний нотаріус ОСОБА_6. обґрунтовує тим, що з 2008 року вона працює приватним нотаріусом та здійснює приватну нотаріальну діяльність за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 . Вказаний будинок по вул. Семена Палія є багатоквартирним. В липні 2022 року позивачка дізналася, що у цьому ж будинку відкривається ще один офіс приватного нотаріуса, а саме ОСОБА_1 . Позивачка звернулась до начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з приводу того, що приміщення у якому буде працювати нотаріус ОСОБА_1 (колишній магазин взуття) у такому вигляді як воно є зараз сертифікувати не можливо, так як воно не відповідає вимогам до робочого місця нотаріуса згідно діючого законодавства України. 12 серпня 2022 року начальником відділу нотаріату ОСОБА_2 та її заступником ОСОБА_3 була проведена сертифікація вказаного приміщення та було складено Акт про сертифікацію відповідності робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_1 за адресою розташування: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 . Вказаний Акт про сертифікацію приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 вiд 12.08.2022 позивачка вважає незаконним, оскільки вказане приміщення не відповідає вимогам для розташування в ньому робочого місця нотаріуса (контори), що також підтверджуються відсутністю в даному приміщенні пандусу або кнопки виклику задля безперешкодного його відвідування громадянами, про необхідність наявності яких зазначено в інформаційному листі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за №11410/08.2-09 від 18.08.2022. Також, позивачці стало відомо, що на її звернення до всіх органів влади, в тому числі до Міністерства юстиції України, розібратися у даній ситуації та у незаконних діях керівника управління та начальника відділу нотаріату Південного міжрегіонального управління Мiнiстерства юстиції (м. Одеса), Мiнiстерство юстиції України надало до управління копію цього звернення та доручило встановити обставини і надати пояснення по ньому. Відповідь на дії керівництва Південного міжрегіонального управлiння Мiнiстерства юстиції (м. Одеса) його керівництво доручило надати підпорядкованому йому рядовому співробітнику вiддiлу нотаріату. Також начальник вiддiлу нотаріату ПМУМЮ (м Одеса) ОСОБА_2 зобов`язала своїх співробітників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надати неправдиві пояснення до Міністерства юстиції України, і у змові із ОСОБА_1 , надала йому можливість ознайомитись із зверненням позивачки. Такими діями начальник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та його співробітники порушують право ОСОБА_6 на заняття нотаріальною діяльністю та втручаються в процес виконання нею своїх професійних обов`язків, дезорганізуючи роботу нотаріальної контори. 22.08.2022 Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) було видано Наказ № 114/13.1-04, на підставі якого було зареєстровано приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_1 , та видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію його приватної нотаріальної діяльності по Одеському нотаріальному округу за № 199 від 22.08.2022. Даний наказ було видано на підставі Акту про сертифікацію приміщення, який було складено всупереч нормам Закону України «Про нотаріат» та наказу Міністерства Юстиції України 23.03.2011 за № 888/5, і який не відповідає та порушує норми діючого законодавства відносно робочого місця нотаріуса. Сертифікуюче на відповідність вимогам законодавства приміщення і надаючи нотаріусу ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності та допускаючи відкриття нотаріальної контори за адресою не всього багатоповерхового будинку та менше 9 нежитлових приміщень розташованих у цьому будинку, без виділення номеру приміщення в якому саме розташована нотаріальна контора, і в подальшому підключення до реєстрів цього нотаріуса по адресі всього багатоповерхового будинку та не менше 9 нежитлових приміщень, розташованих у цьому будинку, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) створило умови, які приведуть до дисбалансу, плутанини, зниження ефективності роботи та нестабільності у роботі як нотаріальної контори ОСОБА_6 так і контори іншого нотаріуса, а також створило загрози та ризики пошкодження, тим паче у воєнний час, нотаріальних та архівних документів, які є державною власністю, у разі неприбуття, або несвоєчасного прибуття в інше приміщення в цьому ж будинку, за викликом позивачки пожежної служби, служби охорони та інших обслуговуючих дiяльнiсть органiзацiй.

Ухвалою судді від 05.09.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, а саме надання до суду належним чином оформленої позовної заяви із повним зазначенням особистих даних сторін, визначенням суб`єктного складу учасників справи та процесуального статусу третьої особи, приведення прохальної частини позову у відповідний стан виходячи з положень ст.5 та ст.245 КАС України.

16 вересня 2022 року до суду надійшла заява (вх.№29405/22) приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6. про усунення недоліків позовної заяви в додатку з позовною заявою в редакції, що відповідає вимогам ухвали судді від 05.09.2022, а саме РНОКПП позивача та третьої особи зазначені, повністю зазначено процесуальний статус третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_1 та викладено прохальну частину позову у відповідності до зазначених відповідачів, а саме приватний нотаріус ОСОБА_6. просить суд:

1) Визнати протиправними дії співробітників Південного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) які провели 12.08.2022 року сертифікацію приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , орендованого під здійснення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 ;

2) Визнати протиправними та скасувати Наказ № 114/13.1-04 вiд 22.08.2022 року Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та реєстраційне посвідчення № 199 вiд 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної дiяльностi нотаріуса ОСОБА_1 видане Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса);

3) Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо проведення перевірки відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , та зобов`язати Міністерство юстиції України провести перевірку відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , з виїздом незалежної комісії зі співробітників Міністерства юстиції України на місце для перевірки робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 відповідно до норм діючого законодавства України.

Ухвалою судді від 22.09.2022 ухвалено прийняти до розгляду позовну заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6. Відкрити провадження у адміністративній справі. Розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувати у Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) наступні документи:

- Акт сертифікації приміщення для розташування робочого місця нотаріуса ОСОБА_1 розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94, від 12.08.2022;

- Наказ № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 ;

- Реєстраційне посвідчення № 199 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності нотаріуса ОСОБА_1 ;

- Документи, які стали підставою для видачі Наказу № 114/13.1-04 вiд 22.08.2022 poку про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та реєстраційного посвідчення № 199 вiд 22.08.2022.

23 вересня 2022 року до суду (вх.№30731/22) від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли документи, що були витребувані в ухвалі від 22.09.2022.

07 жовтня 2022 року до суду (вх.№31413/22) від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення у яких третя особа з позовними вимогами не погоджується та зазначає, що він з 2007 року працював приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області та після окупації рф міста Сєвєродонецьк Луганської області ним було прийнято рішення про припинення приватної нотаріальної діяльності по вказаному нотаріальному округу та реєстрації приватної нотаріальної діяльності по Одеському міському нотаріальному округу Одеської області. На підставі чого ОСОБА_1 04.08.2022 звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з відповідною заявою про здійснення перевірки приміщення, в якому буде знаходитись робоче місце. За результатом перевірки було складено Акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса про відповідність приміщення умовам, що визначені законодавством. У подальшому була зареєстрована нотаріальна діяльність. Зазначає, що Акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса складений з додержанням всіх встановлених законодавством вимог, оскільки приміщення відповідає такому, у якому може бути розташоване робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Вказує, що доводи позивача про наявність перешкод як у її роботі, так і про наявність перешкод для громадян, є надуманими та безпідставними.

10 жовтня 2022 року до суду (вх.№31538/22) від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається яким саме нормам статті 25 Закону України «Про нотаріат» та Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса не відповідає приміщення, стосовно якого посадовими особами відповідача складено Акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса від 12.08.2022. Вказує, що відсутність пандусу, відсутність номер приміщення не є порушення зазначених норм. Інформаційна вивіска є вимого до робочого місця, а табличка із написом «відкрито» була взагалі відсутня на момент перевірки. Наполягає, що дії співробітників Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про протиправність яких зазначає позивач, були вчинені у відповідності до законодавства. Звертає увагу суду, що дії позивача свідчать про бажання уникнути конкуренції та здійснити тиск на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

10 жовтня 2022 року до суду (вх.№31540/22) від представника Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначає, що з аналізу змісту звернень позивача та позовної заяви не вбачається, якій саме вимозі існуючого законодавства не відповідає приміщення щодо якого 12.08.2022 складено Акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса, а також не вбачається яким чином зазначена сертифікація порушує законні права та інтереси позивача чи впливає на них. Окремо звертає увагу суду, що позивач, будучи спеціалістом у галузі права, скерувала звернення на адреси органів, до повноважень яких не належить вирішення наведених у ньому питань, саме з метою тиску на відповідачів.

18 жовтня 2022 року (вх.№ЕП/30306/22) та 20 жовтня 2022 року (вх.№32623/22) до суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 надійшла відповідь на відзив Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Міністерства юстиції України у якій позивач вважає відповіді на відзив відповідачів безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Позивач зазначає, що відповідачами не зазначено, що Акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса від 12.08.2022 складений на підставі третьої заяви приватного нотаріуса ОСОБА_1. Акти, що складені на підставі двох попередніх заяв, містили певні невідповідності приміщення, проте, усунення цих невідповідностей Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином перевірено не булу з огляду на відсутність фактичного огляду приміщення.

Щодо документів, які надані приватним нотаріусом ОСОБА_1 під час перевірки приміщення, позивач вказує, що договір дарування, на підставі якого власник приміщення передав його в оренду приватному нотаріусу, з огляду на те, що в ньому невірно вказано ідентифікаційний номер, не є дійсним та його дійсність мала бути підтверджена судом. У договорі дарування, також, не зазначено номер нежитлового приміщення. Крім того, у договорі найму нежитлового приміщення не вказана колишня назва вулиці. Звертає увагу суду, що приватний нотаріус ОСОБА_1 припинив діяльність нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 06.07.2022, проте договір оренди уклав 01.07.2022, порушивши приписи щодо права мати лише одне приміщення для розміщення робочого місця (контори). Зазначає, що напис «Нотаріус» на балконі приміщення не узгоджено з органами державної влади, та цей напис та табличка «Открыто» була ще до першої перевірки. Вказує, що відсутність пандусу у приміщенні суперечить вимогам законодавства. Зазначає, що її звернення були скеровані у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зазначає, що посилання відповідачів на порушення нею Правил професійної етики нотаріусів України не має під собою ніяких правових підстав, оскільки з приватним нотаріусом ОСОБА_1 вона взагалі не намагалась спілкуватися, тим більш він на момент її звернень не здійснював нотаріальної діяльності, а зверталась вона до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Міністерства юстиції України з метою попередження порушення ними вимог законодавства щодо сертифікації вказаного приміщення.

Позивач зазначає, що до проведення сертифікацію відповідач підійшов на підставі нерівності, оскільки одні приміщення мають відповідати всім без винятку вимогам, а іншим нотаріусам дозволяють відкривати контори взагалі по підробленим документам та у приміщеннях, що не відповідають вимогам для їх розміщення.

Вказує, що, незважаючи на викладене, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сертифікувало приміщення, а Міністерство юстиції України умисно, покриваючи їх дії, не провело фактичну перевірку вказаних фактів з виїздом на місце розташування приміщення та його особистим оглядом.

З огляду на викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

31 жовтня 2022 року (вх.№ЕП/31897/22) та 01 листопада 2022 року (вх.№33981/22) до суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Міністерства юстиції України надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких представники відповідачів підтримують позицію щодо заперечення проти задоволення позовних вимог та вказує, що припущення позивача щодо підроблення документів приватним нотаріусом Хрипуном Миколою Миколайовичем та некомпетентність працівників Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є припущенням. Недійсність договору дарування, на яку посилається позивач, не є встановленою судом. Наявність договору оренди з 01.07.2022 не вказує про фактичне здійснення нотаріальної діяльності. Повідомляє, що на час проведення перевірки приміщення табличка з написом «Открыто» була відсутня. У вимогах до робочого місця приватного нотаріусу відсутня вимога щодо наявності пандусу. Окрім зазначеного, відповідачі вказують про недотримання приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Наталі Михайлівною професійної етики та звертають увагу суду на відсутність порушеного права позивача.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно де реєстраційного посвідчення №488 від 25.01.2018 Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.12-13), зареєстрована приватна нотаріальна діяльність ОСОБА_6 , яка з 29.11.2019 здійснює діяльність за адресою: м.Одеса вул.Палія Семена, буд.94, кв.4 .

04 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою (а.с.78) у якій просив, з метою права на реєстрацію приватної нотаріальної діяльності, здійснити перевірку приміщення в якому буде знаходитись робоче місце на відповідність вимогам за адресою: м.Одеса, вул.Палія Семена, будинок 94 .

До вказаної заяви ОСОБА_1 додано копію свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (а.с.79-80) та копія документа, що підтверджує право користування приміщенням для розташування робочого місця приватного нотаріуса (а.с.81-83).

12 серпня 2022 року, на підставі заяви від 04.08.2022 про проведення перевірки з метою реєстрації приватної нотаріальної діяльності, начальником відділу з питань нотаріату в Одеській області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2 та заступником начальника відділу з питань нотаріату в Одеській області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Атаман І.В. проведено перевірку приміщення особи ОСОБА_1 , який має намір зареєструвати свою приватну нотаріальну діяльність по Одеському міському нотаріальному округу, про що складено Акт про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса, відповідно до вимог Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 №888/5 (із змінами) (а.с.72-74), у якому викладений висновок: «Приміщення відповідає умовам, визначеним статтею 25 Закону України «Про нотаріат» та вимогам Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 №888/5 (із змінами), у зв`язку з чим може бути використане для розташування в ньому робочого місця приватного нотаріуса».

22 серпня 2022 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняло наказ №114/13.1-04 «Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 » (а.с.75) та видало реєстраційне посвідчення (а.с.76-77).

Матеріали справи містять відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.18-19), що надані до суду позивачем, відповідно до яких ОСОБА_7 є власником нежитлового приміщення за адресою м.Одеса, вул.Палія Семена, будинок 94 , а також актуальна інформація щодо нежитлових приміщень офісу за адресою м.Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 94 (а.с.20-26), що, також, надана до суду позивачем.

Матеріали справи містять інформаційний лист Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №11410/08.2-09 від 18.08.2022 «Щодо забезпечення фізичної доступності до державних нотаріальних контор, державного нотаріального архіву, робочих місць приватних нотаріусів для громадян з обмеженими можливостями» (а.с.17), скерований на адресу завідувачам державних нотаріальних контор, державного нотаріального архіву, приватним нотаріусам Одеської області, відповідно до якого зазначено, що Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято наказ від 28.12.2021 №919/03-08, яким затверджено Календарний план заходів з реалізації Національної стратегії із створення безбар`єрного простору в Україні на період до 2030 року та є нагальна потреба у вирішенні питання облаштування пандусом та кнопкою виклику приміщень, у яких вони відсутні.

Також, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скерувало на адресу приватних нотаріусів Одеської області лист від 21.12.2021 №32155/07.01-23 (а.с.182), у якому просило повідомити до 23.12.2021 про облаштування (або вжиття заходів) приміщення, в якому розташовано робоче місце приватного нотаріуса, пандусом або кнопкою виклику.

Матеріали справи містять лист Міністерства юстиції України від 27.02.2022 №23946/37.3/32-22 (а.с.37), скерований на адресу начальників міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, відповідно до якого зазначено, що при появі відповідної загрози на території нотаріального округу доцільно вжити заходів щодо демонтажу інформаційних вивісок, які ідентифікують робоче місце (контору) приватного нотаріуса та ін.

14 серпня 2022 року приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_9 скерували на адресу Президента України, голови Одеської обласної військової адміністрації, центрального управління Служби безпеки України, начальника Головного управління СБУ у м.Одесі та Одеській області, Міністерства внутрішніх справ, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Офісу Генерального прокурора України, Прокуратури Одеської області, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України, Центрального управління Національного антикорупційного бюро України, Одеського територіального управління НАБУ, Державного бюро розслідувань, Міністерства юстиції України звернення (а.с.14-15) у якому просили прийняти міри щодо захисту їх як нотаріусів - уповноважених державою осіб виконуючих функції держави та зберігаючи у нотаріальній конторі. Розташованій за адресою: м.Одеса, вул.Семена Палія, буд.94, кв.4 документи нотаріального діловодства та архіви приватних нотаріусів, які є власністю держави.

Як вказано у зазначеному зверненні, загроза життю ОСОБА_6 та архівним документам виникла у зв`язку з намаганням відкрити свою нотаріальну контору у цьому ж будинку приватним нотаріусом ОСОБА_1 , а також про відомі їм корупційні взаємовідносини приватного нотаріуса ОСОБА_1 з посадовими особами та просили провести перевірку відповідності вимогам чинного законодавства проведення працівниками Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сертифікації приміщення у т.ч. й інших приміщень нотаріусів у м.Одесі та Одеській області, визначити рівень компетентності цих працівників та відповідності їх займаним посадам, вирішити питання щодо відповідальності ОСОБА_1 , з`ясувати у який спосіб відбувалась домовленість ОСОБА_1 з посадовими особами, а також прийняти міри для їх захисту як нотаріусів.

Міністерство юстиції України на звернення приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_9 від 14.08.2022, надало відповідь від 08.09.2022 №77615/91674-33-22/37.1 (а.с.38-39) у якому зазначено, що дійсно Міністерство юстиції України та його територіальні органу проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, при цьому, перевірці підлягають: правові підстави для зайняття приміщення, у якому розміщується державна нотаріальна контора, державний нотаріальний архів або яке займає приватний нотаріус, кількість кімнат, їх площа; правові підстави для здійснення приватних нотаріусом нотаріальної діяльності; наявність акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса. Зазначено, що з приводу порушених у зверненні питань Міністерством юстиції України витребувані інформацію та копії відповідних документів та встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_10 проведено сертифікацію відповідного робочого місця (контори) приватного нотаріуса та складено відповідний акт. У подальшому була зареєстрована приватна нотаріальна діяльність ОСОБА_1 . Зазначено, що вимоги щодо розташування відповідного робочого місця (контори) приватного нотаріуса не містять обов`язку встановлювати пандус. Вказано, окрім іншого, що звернення приватних нотаріусів не відповідає вимогам Закону України «Про запобігання корупції», а саме інформація, що викладена у ньому не містить фактичних даних, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення посадовими особами Мін`юсту, які можуть бути перевірені.

Серед зазначеного, матеріали справи містять фото вхідної групи, вікна, вивіски «Нотаріус» та таблички на підвіконні (а.с.47-49).

Також, позивачем разом із відповіддю на відзив надано її звернення до президента України та Міністерства юстиції України від 20.09.2022 (а.с.175-176) та листи Міністерства юстиції України від 22.09.2022 №13307/08.2-24 (а.с.179) та від 15.10.2022 №95225/12167-3-27/37.1 (а.с.180-181), тобто складені після звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Отже, вважаючи протиправними дії співробітників Південного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) які провели 12.08.2022 року сертифікацію приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , орендованого під здійснення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та протиправними Наказ № 114/13.1-04 вiд 22.08.2022 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 та реєстраційне посвідчення № 199 вiд 22.08.2022 про реєстрацію приватної нотаріальної дiяльностi нотаріуса ОСОБА_1 видане Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) протиправними, а також протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо проведення перевірки відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , та зобов`язати Міністерство юстиції України провести перевірку відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , з виїздом незалежної комісії зі співробітників Міністерства юстиції України на місце для перевірки робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 відповідно до норм діючого законодавства України, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Щодо позовної вимоги про визнання дій співробітників Південного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) які провели 12.08.2022 сертифікацію приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94, орендованого під здійснення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.5 КАС України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, виключно результат реалізації повноваження органу (а саме - рішення органу), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по прийняттю рішення, дії стосовно проведення перевірки) може бути об`єктом судового оскарження. А дотримання органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу прийняття рішення входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого органом за результатами розгляду документів.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості посилатися на порушення відповідачем вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність рішення, яке прийнято за наслідками такої перевірки.

Отже, суд надає оцінку стосовно правомірності призначення та проведення перевірки лише у мотивувальній частині судового рішення, однак предметом спору може бути лише рішення, яке прийнято за наслідками такої перевірки, тобто рішення, яке породжує, змінює або припиняє права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин для позивача.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним Наказу № 114/13.1-04 вiд 22.08.2022 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Суд, в контексті спірних правовідносин, вважає за доцільне зауважити, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вже зазначалось, згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі» а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача оскільки це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України;

в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Проте, як встановлено судом, оскаржуваний наказ, як індивідуальний правовий акт породжує права й обов`язки тільки того суб`єкта, якому його адресовано. Відсутність у будь-кого, в тому числі і заявника, прав чи обов`язків у зв`язку із виданням оскаржуваного наказу не породжує для останнього і права на захист.

Право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Позивач оскаржує рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом. Посилання позивача на право звернення до суду з цим позовом не доведено, отже є безпідставними, оскільки позивач не навів доказів, що оскаржене рішення стосується безпосередньо його прав або прав його учасників.

Отже у разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження.

Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження.

Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті. Це питання повинно вирішуватися, насамперед, судом першої інстанції, який має широку дискрецію.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», Суд керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає:

a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви;

або

b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Отже, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 7 листопада 2011).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27 квітня 2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).

Суд також визнав, що заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], № 47143/06, пп. 173-178, від 4 грудня 2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10 березня 2004).

Суд також підкреслює, що Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15 грудня 2012, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).

З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення та дій на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес.

Безпосередньо позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди.

Зазначені обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду справи. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення. Відтак, висновки суду щодо правомірності оскарженого рішення не мають самостійного правового значення, а відтак суд не надає їм оцінки у контексті даної справи.

Отже, з урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати Наказу № 114/13.1-04 вiд 22.08.2022 Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо визнання протиправним реєстраційного посвідчення № 199 вiд 22.08.2022 про реєстрацію приватної нотаріальної дiяльностi нотаріуса ОСОБА_1 видане Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), слід відмовити, з огляду на таке.

Як визначає частина п`ята статті 24 Закону України «Про нотаріат», реєстраційне посвідчення видається відповідним територіальним органом Міністерства юстиції України у семиденний строк після подання заяви. Відмова у реєстрації приватної нотаріальної діяльності допускається у разі, якщо подані документи не відповідають установленим вимогам, а також з підстав, передбачених пунктом 81 частини першої статті 30 цього Закону. Про видачу реєстраційного посвідчення відповідний територіальний орган Міністерства юстиції повідомляє органи доходів і зборів за місцем постійного проживання приватного нотаріуса.

Відповідно до частини сьомої статті 24 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус зобов`язаний розпочати нотаріальну діяльність протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення.

З наведених норм слідує, що особа, яка отримала свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, має право вчиняти нотаріальні дії, у тому числі, обравши напрям приватної нотаріальної діяльність, у свою чергу, підставою для початку здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом є відповідна реєстрація та отримання реєстраційного посвідчення.

При цьому, позивачем не наведено, а судом не встановлено, ані матеріально-правової заінтересованості позивача від наявності чи відсутності реєстраційного посвідчення № 199 вiд 22.08.2022 про реєстрацію приватної нотаріальної дiяльностi нотаріуса ОСОБА_1, ані підстав, з яких зазначене посвідчення є протиправним з огляду на вимоги, що встановлені ст.2 КАС України.

Крім того, суд зазначає, що реєстраційне посвідчення взагалі не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а лише посвідчує реєстрацію приватної нотаріальної діяльності.

З огляду на наведене у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування реєстраційного посвідчення № 199 вiд 22.08.2022 про реєстрацію приватної нотаріальної дiяльностi нотаріуса ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо позовних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо проведення перевірки відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , та зобов`язати Міністерство юстиції України провести перевірку відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , з виїздом незалежної комісії зі співробітників Міністерства юстиції України на місце для перевірки робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 відповідно до норм діючого законодавства України, суд зазначає таке.

Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про звернення громадян», до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (абз.1 ст.5 Закону України «Про звернення громадян»).

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (абз.1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян»).

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, окрім іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст.18 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

В свою чергу, відповідно до статті 2-1 Закону України «Про нотаріат», державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.

Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

В свою чергу, перевірка відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса проводиться згідно з частиною третьою статті 25 Закону України «Про нотаріат», до початку нотаріальної діяльності приватним нотаріусом, а також у разі зміни адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі протягом 15 днів з моменту отримання заяви про зміну адреси розташування робочого місця (контори) встановленим цим Законом умовам, за результатами якої складається акт про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Таким чином, законодавець чітко пов`язує проведення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса з двома випадками здійснення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса: 1) до початку нотаріальної діяльності, а також 2) у разі зміни адреси розташування робочого місця (контори).

Завершальним етапом проведення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса відповідно до згаданої статті є складення акта про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса, або акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Тобто Закон України «Про нотаріат» не передбачає можливості проведення будь-яких інших випадків для перевірок робочого місця (контори) приватного нотаріуса, окрім у випадках проведення сертифікації та зміни адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 815/3541/15 та є обов`язковим для суду в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

В свою чергу, порядок проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства №357/5 від 17.02.2014 (далі - Порядок №357/5) визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України (далі - Міністерство юстиції), територіальним органом Міністерства юстиції перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.

Проведення перевірки організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюється уповноваженими представниками Міністерства юстиції, територіального органу Міністерства юстиції, діяльність яких безпосередньо пов`язана з контролем за організацією нотаріату і нотаріальної діяльності в Україні (п.6 Порядку №357/5).

Представники Міністерства юстиції можуть брати участь у будь-якій перевірці, що проводиться територіальним органом Міністерства юстиції (п.8 Порядку №357/5).

Перевірка за зверненнями фізичних та юридичних осіб проводиться у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції, територіального органу Міністерства юстиції шляхом витребування від державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса (особи, яка заміщує тимчасово відсутнього нотаріуса) необхідних документів та відомостей, що стосуються фактів, викладених у такій інформації, та письмових пояснень нотаріуса або з виїздом за місцезнаходженням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, робочого місця приватного нотаріуса (п.14 Порядку №357/5).

Як встановлено судом, перевірка відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса ОСОБА_1 вимогам, встановленим Законом України «Про нотаріат», була проведена до початку нотаріальної діяльності, тобто під час сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса, що підтверджується актом про сертифікацію від 12 серпня 2022 року. Робоче місце (контора) приватного нотаріуса ОСОБА_1 визнано таким, що відповідає встановленим чинним законодавством вимогам. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо зміни адреси розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса як підстава для проведення перевірки відповідності робочого місця (контори), а відтак суд, з урахуванням висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 25.07.2019 у справі № 815/3541/15, не вбачає наявності підстав для проведення Міністерством юстиції України перевірки відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса ОСОБА_1 у контексті спірних правовідносин.

Суд враховує, що зі звернення позивача від 14.08.2022 (а.с.14-15) вбачається, що вона просить адресатів провести перевірку відповідності вимогам чинного законодавства проведення працівниками Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сертифікації приміщення у т.ч. й інших приміщень нотаріусів у м.Одесі та Одеській області, визначити рівень компетентності цих працівників та відповідності їх займаним посадам, вирішити питання щодо відповідальності ОСОБА_1 , з`ясувати у який спосіб відбувалась домовленість ОСОБА_1 з посадовими особами, а також прийняти міри для їх захисту як нотаріусів.

Крім того, зі звернення позивача від 14.08.2022 випливає, що позивач вважає свої права порушеними з огляду на невідповідність робочого місця (контори) приватного нотаріуса ОСОБА_1 вимогам законодавства, корупційна складова у діях посадових осіб при проведенні сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса, некомпетентність посадових осіб Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та погрози зі сторони ОСОБА_1 .

При цьому, у зверненні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відсутнє порушення питання про проведення перевірки саме відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 .

Отже, з огляду на висновок суду про відсутність підстав для проведення перевірки робочого місця (контори) приватного нотаріуса ОСОБА_1 , про що зазначається у зверненні позивача, а також відсутність звернення позивача до Міністерства юстиції України з приводу правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022, у даному випадку, суд приходить до переконання, що у спірних правовідносинах відсутня бездіяльність Міністерства юстиції України щодо проведення перевірки відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , та, відповідно, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності.

З огляду на відмову суду у задоволенні позовної вимоги щодо визнання бездіяльності протиправною, відсутні й підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання Міністерство юстиції України провести перевірку відносно правомірності видачі Наказу Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) № 114/13.1-04 від 22.08.2022 року про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 , з виїздом незалежної комісії зі співробітників Міністерства юстиції України на місце для перевірки робочого місця приватного нотаріуса ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, будинок 94 відповідно до норм діючого законодавства України.

Крім того, хоча предметом спору у даній справі не є порушення прав позивача з огляду на невиконання позивачем приписів Закону України «Про звернення громадян», судом встановлено та власне позивачем й зазначено, що за зверненням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про порушення її прав з огляду на невідповідальність робочого місця (контори) приватного нотаріуса ОСОБА_1 вимогам, встановленим законодавством до Міністерства юстиції України, останнім було витребувано від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію з порушених у зверненні питань та копію відповідних документів та надано відповідь від 08.09.2022 №77615/91674-33-22/37.1 (а.с.38-39).

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Судом було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що за обставин відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус ОСОБА_1 про визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 );

Відповідачі:

- Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54020, м. Миколаїв, вул. 8 Березня, 107, );

- Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.