Справа № 420/401/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/401/20

Головуючий в І інстанції: Радчук А.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 02.08.2022 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07 лютого 2019 року № ОД1305/1579/АВ/П/ТД-ФС.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07 лютого 2019 року № ОД1305/1579/АВ/П/ТД-ФС.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що інспектором праці Кудрєвим В.В. (службове посвідчення № 1579), у присутності інспектора праці Голінського П.І., заступника начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про працю Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради Сорочан Т.М., відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п. 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, у період з 18 грудня 2018 року по 19 грудня 2018 року проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (магазин взуття « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

15 січня 2019 року інспектором праці Кудрєвим В.В. складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ОД1305/1579/АВ, згідно висновків якого, в порушенні вимог ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України ФОП ОСОБА_1 використовувала працю п`ятьох найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме: Котлярчук І., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

25 січня 2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Байдюком С.В. винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ОД1305/1579/АВ/П/ТД, яким прийнято до розгляду справу про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, визначено, що справа розглядатиметься 07.02.2019 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні Головного управління Держпраці в Одеській області.

25 січня 2019 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області складено повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу № 12, яке 30 січня 2019 року було надіслано на адресу позивача.

За результатами розгляду справи про накладення штрафу, на підставі акта інспекційного відвідування від 15 січня 2019 року № ОД1305/1579/АВ, першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Байдюком С.В. 07 лютого 2019 року винесено постанову № ОД1305/1579/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 625950 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вказана справа перебувала на розгляді судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області постанову про накладення штрафу винесено правомірно, ґрунтовно та з урахуванням положень чинного законодавства, а позивач, у порушення вимог ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України, використовувала працю п`ятьох осіб без належного оформлення трудових відносин.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд виходив з того, що з урахуванням положень пп. 3 п. 5 Порядку № 295 та наданої відповідачу інформації з Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради, у ГУ Держпраці були підстави для проведення перевірки.

Також ВС відхилив доводи касаційної скарги про те, що заступник начальника відділу контролю за дотриманням законодавства про працю Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради Сорочан Т.М. не могла приймати участь у проведенні інспекційного відвідування, оскільки суди попередніх інстанцій перевірили повноваження ОСОБА_6 і зробили вірні висновки про необґрунтованість тверджень позивача у цій частині.

Водночас, Верховний Суд зазначив, що 19 грудня 2018 року інспектором Головного управління Держпраці в Одеській області Кудрєвим В.В. здійснено спробу інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , якої не було за зареєстрованим місцезнаходженням, та під час вказаної спроби інспекційного відвідування направлення на проведення інспекційного відвідування та службові посвідчення пред`явлено ОСОБА_7 (наказ від 11 жовтня 2018 року № К-03 про прийняття на роботу з 12 жовтня 2018 року; займає посаду робітника торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), про що свідчить її особистий підпис на копії направлення.

Разом з цим, ВС вказав на те, що особа, яка працює на посаді робітника торгового залу не може прирівнюватися до керівника об`єкта відвідування або іншої уповноваженої особи позивача, тому особистий підпис ОСОБА_7 на направленні не є доказом того, що ФОП ОСОБА_1 та її уповноважена особа знали про проведення позапланової перевірки.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд виходив з того, що обізнаність особи про проведення заходу контролю щодо неї є важливим питанням при розгляді подібних спорів та ФОП ОСОБА_1 при розгляді справи неодноразово зазначала, що не знала про проведення інспекційного відвідування, а тому, суди мали з`ясувати, чи отримувала ОСОБА_1 документи, які направлені відповідачем поштою.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що у постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07 лютого 2019 року № ОД1305/1579/АВ/П/ТД-ФС вказано про те, що станом на 14 січня 2019 року гр. ОСОБА_8 (який представився довіреною особою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , проте, жодних підтверджуючих документів не надав) до Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області надав ряд документів, за підписом ОСОБА_9 , однак, суди попередніх інстанцій взагалі не надали оцінку вказаній обставині та не з`ясували, чи було відомо позивачу про проведення щодо фізичної особи-підприємця інспекційного відвідування, надання ОСОБА_8 документів від її імені.

Верховний Суд звернув увагу, що суди не досліджували питання того, чи було належним чином дотримано питання повідомлення позивача про розгляд справи відповідачем про накладення штрафу.

Верховний Суд також вказав, що потребує з`ясування судами аргумент позивача про те, що відібрання інспекторами праці пояснень у ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 18 грудня 2018 року відбулося до моменту пред`явлення посвідчення, копії направлення на проведення перевірки та вказані особи насправді були покупцями магазину, а не найманими працівниками.

Вирішуючи справу під час нового її розгляду, з урахуванням наведених висновків та мотивів, з яких скасовані рішення судів у даній справі, суд першої інстанції дослідив питання щодо повідомлення позивача про проведення заходу контролю щодо неї та дійшов висновку, що станом на 19.12.2018 року ОСОБА_1 не була обізнана щодо проведення заходу контролю щодо неї, оскільки відповідно до положень Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, однак, доказів вручення позивачу направлення на здійснення інспекційного відвідування та вимоги про надання документів, в тому числі, вручення засобами поштового зв`язку відсутні, а особистий підпис ОСОБА_7 на направленні не є доказом того, що ФОП ОСОБА_1 та її уповноважена особа знали про проведення позапланової перевірки з огляду на те, що особа, яка працює на посаді робітника торгового залу не може прирівнюватися до керівника об`єкта відвідування або іншої уповноваженої особи позивача.

Водночас, оскільки позивач у позовній заяві зазначає, що станом на 14.01.2019 року довіреною особою ФОП було надано до ГУ Держпраці в Одеській області перелік витребуваних документів та це узгоджується з актом інспекційного відвідування, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 14.01.2019 року позивачу було відомо про проведення щодо неї інспекційного відвідування.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було дотримано порядок повідомлення позивача про розгляд відповідачем справи про накладення штрафу, оскільки 30 січня 2019 року контролюючий орган своїм рекомендованим листом за № 101 - ОСОБА_1 було направлено повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу із зазначенням дати, часу та місця відповідного розгляду, тобто, за сім днів до дати розгляду справи щодо накладення штрафу, призначеного на 07 лютого 2019 року.

Разом з цим, суд першої інстанції при вирішенні справи виходив з того, що відповідачем не надано до суду доказів, на підтвердження того, що позивач отримувала вищезазначене повідомлення про розгляд справи.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції також дійшов висновку, що контролюючим органом та його посадовими особами не було доведено належними та допустимими доказами порушення ФОП ОСОБА_1 трудового законодавства у частині фактичного допуску працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Вирішуючи справу під час апеляційного розгляду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно абзацу другого та третього статті 1 Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) визначено статтею 4 Закону № 877-V, відповідно до частин 1, 4 якої державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 статті 2 цього Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, серед іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 805/430/18-а дійшла висновку, що спеціальним законом, який відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, Глава XVIII «Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю».

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (надалі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

На виконання ч. 1 ст. 259 КЗпП України, Кабінет Міністрів України 26 квітня 2017 року затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 295 (далі - Порядок № 295, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який, згідно з його п. 1, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пункт 5 Порядку № 295 встановлює, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (підпункт 3).

Згідно п.п. 6, 8-12, 14, 19-22, 27, 29 Порядку № 295 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що з урахуванням положень пп. 3 п. 5 Порядку № 295 та наданої відповідачу інформації з Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради, у ГУ Держпраці були підстави для проведення спірного інспекційного відвідування.

Зазначені обставини не оспорюються під час апеляційного розгляду справи.

Разом з цим, суд першої інстанції встановив, що направлення на проведення інспекційного відвідування та службові посвідчення пред`явлено ОСОБА_7 (наказ від 11 жовтня 2018 року № К-03 про прийняття на роботу з 12 жовтня 2018 року; займає посаду робітника торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), про що свідчить її особистий підпис на копії направлення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка працює на посаді робітника торгового залу не може прирівнюватися до керівника об`єкта відвідування або іншої уповноваженої особи позивача, тому особистий підпис ОСОБА_7 на направленні не є доказом того, що ФОП ОСОБА_1 та її уповноважена особа знали про проведення позапланової перевірки.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ОСОБА_7 є уповноваженим представником, оскільки перебуває у трудових відносинах з позивачем та у такому випадку довіреності не потрібно.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги практику Верховного Суду у справі № 822/716/16.

Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта, з огляду на викладене.

Так, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд виходив з того, особа, яка працює на посаді робітника торгового залу не може прирівнюватися до керівника об`єкта відвідування або іншої уповноваженої особи позивача, тому особистий підпис ОСОБА_7 на направленні не є доказом того, що ФОП ОСОБА_1 та її уповноважена особа знали про проведення позапланової перевірки.

Верховний Суд зазначив, що судами встановлено тільки те, що ОСОБА_7 є працівником позивача, при цьому, матеріалами справи не підтверджено, а судами не встановлювалося, чи видавалася довіреність ОСОБА_7 на представлення інтересів позивача.

Згідно ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, оскільки висновки і мотиви Верховного Суду, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій при новому розгляді справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши відсутність довіреності у ОСОБА_7 на представлення інтересів позивача, дійшов вірного висновку, що особа, яка працює на посаді робітника торгового залу не може прирівнюватися до керівника об`єкта відвідування або іншої уповноваженої особи позивача, тому особистий підпис ОСОБА_7 на направленні не є доказом того, що ФОП ОСОБА_1 та її уповноважена особа знали про проведення позапланової перевірки.

Що стосується посилань апелянта на неврахування судом першої інстанції при вирішенні вказаного питання висновків Верховного Суду у справі № 822/716/16, колегія суддів зазначає, що рішення касаційного суду у наведеній справі прийнято у справі за іншим складом учасників справи та іншого законодавства, що регулює спірні правовідносини, - у справі щодо оскарження рішень Державної архітектурно-будівельної інспекції, а тому, висновки ВС у вказаній справі вірно не застосуванні при розгляді даної справи.

В свою чергу, як вже зазначалось колегією суддів, суд першої інстанції у даній справі керувався висновками Верховного Суду, з яких скасовані рішення попередніх судів, що цілком відповідає вимогам ст. 353 КАС України.

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відповідно до пп. 2 п. 11, п. 12, п. 18 Порядку № 295, інспектором праці Кудрєвим В.В. було складено вимогу про надання документів за № ОД1305/1579/ПД, якою ФОП ОСОБА_1 зобов`язано у строк до 9:00 год. 14.01.2019 р. надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування, яка була надіслана на адресу позивача - АДРЕСА_2 , поштовим відправленням за № 575 від 19.12.2018 року цінним листом з описом вкладення.

Однак, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що позивач отримувала вищезазначену вимогу.

Що стосується посилань апелянта на те, що на вимогу інспектора праці надані документи відносно діяльності позивача та найманих працівників, а тому, висновок суду першої інстанції про неотримання вимоги засобами поштового зв`язку є помилковим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо вручення засобами поштового зв`язку вимоги про надання документів для перевірки, що підтверджує висновки суду першої інстанції.

Надаючи оцінку наведеним доводам відповідача, колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи враховані обставини подання документів для їх розгляду інспектору праці.

Крім того, за обставин даної справи 30 січня 2019 року контролюючий орган своїм рекомендованим листом за № 101 - ОСОБА_1 було направлено повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу із зазначенням дати, часу та місця відповідного розгляду, тобто за сім днів до дати розгляду справи щодо накладення штрафу, призначеного на 07 лютого 2019 року.

Проте, відповідачем не надано до суду доказів, на підтвердження того, що позивач отримувала вищезазначене повідомлення про розгляд справи.

Під час апеляційного розгляду відповідачем не спростовані вказані обставини. Так, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач повинна була отримувати поштову кореспонденцію Головного управління, однак, жодних доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем повідомлення про розгляд справи відносно неї відповідачем не надано.

Що стосується ствердженого порушення позивачем трудового законодавства - допущення позивачем п`яти осіб до роботи без належного оформлення трудових відносин, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідач вказує на те, що в порушенні вимог ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України ФОП ОСОБА_1 використовувала працю п`ятьох найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Проте, будь-яких доказів, на підтвердження наведених доводів, відповідачем не надано та в матеріалах справи не міститься.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, фото та/або відеофіксація інспекційного відвідування не здійснювалась.

Також в матеріалах справи відсутні пояснення, наведених відповідачем осіб, з яких можливо б встановити, факт наявності між ФОП ОСОБА_1 та зазначеними вище особами трудових відносин.

Зазначені обставини вірно були враховані при вирішенні справи.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність доказів перебування у трудових відносинах з позивачем наведених в акті осіб, оскільки ці обставини зафіксовані актом інспекційного відвідування та поясненнями цих осіб, а проведення фото та відеофіксації є правом інспектора праці, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні пояснення будь-яких осіб, які відбирались під час інспекційного відвідування.

Разом з цим, до матеріалів справи відповідачем долучено бланки пояснень по суті поставлених питань, які складені від імені ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , однак, які взагалі не заповнені та не містять будь-яких пояснень чи відмітки про відмову від пояснень.

У цих бланках пояснень лише містяться відмітки про роз`яснення ст. 63 Конституції України та усі графи перекреслені.

Ці бланки пояснень не містять будь-яких даних щодо займаних посад, наведеними особами, виконуваємої роботи тощо.

У них також не зазначено відомості щодо документів, які пред`явленні для посвідчення особи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані відповідачем бланки пояснень не можуть підтверджувати факт наявності між ФОП ОСОБА_1 та зазначеними вище особами трудових відносин.

В свою чергу, інших доказів, на підтвердження факту наявності між ФОП ОСОБА_1 та вказаними особами трудових відносин, відповідачем не надано.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 73, 75-76 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При цьому, згідно ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, за наслідком дослідження поданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку відповідачем не доведено у встановленому процесуальним законом порядку обставин щодо дотримання процедури притягнення особи до відповідальності за порушення законодавства з питань праці та допущення ФОП ОСОБА_1 порушення вимог трудового законодавства, зокрема, допуск позивачем до роботи п`яти осіб без оформлення трудових відносин, а тому, прийнята постанова про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та занятість населення в розмірі 625950 грн. не може вважатись законною та обґрунтованою, та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.11.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька