Справа № 1940/1347/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 1940/1347/18 пров. № А/857/10725/22

пров. №А/857/10725/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Шевчук С.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання: Кушик Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - Багранюка Віталія Сергійовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Мартиць О.І., час ухвалення рішення 15 год 59 хв у м. Тернополі, повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до управління Держпраці у Тернопільській області, в якому просила визнати протиправним наказ управління Держпраці у Тернопільській області №259 від 26.04.2018, визнати протиправними дії посадових осіб управління Держпраці у Тернопільській області щодо фактичного проведення у період з 03.05.2018 по 04.05.2018 позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу Управління №259 від 26.04.2018, визнати протиправним та скасувати припис управління Держпраці у Тернопільській області №ТР616/759/АВ/П від 11.05.2018, визнати протиправними та скасувати постанови, винесені заступником начальника управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком С.Я. №ТР616/759/АВ/ТД-ФС від 18.05.2018 про накладення штрафу у розмірі 670140,00 грн, №ТР616/759/АВ/ІП-ФС від 18.05.2018 про накладення штрафу у розмірі 3723,00 грн та №ТР616/759/АВ/ЗП-ФС від 18.05.2018 про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

За результатами апеляційного перегляду, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 рішення суду першої інстанції було скасовано та задоволено позовні вимоги. Визнано протиправним та скасовано наказ управління Держпраці у Тернопільській області №259 від 26.04.2018, визнано протиправними дії посадових осіб управління Держпраці у Тернопільській області щодо фактичного проведення у період з 03.05.2018 по 04.05.2018 позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі оспорюваного наказу, визнано протиправним та скасовано припис управління Держпраці у Тернопільській області №ТР616/759/АВ/П від 11.05.2018, визнані протиправними та скасовано постанови, винесені заступником начальника управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком С.Я. від 18.05.2018 №ТР616/759/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 670140,00 грн, №ТР616/759/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу у розмірі 3723,00 грн та №ТР616/759/АВ/ЗП-ФС про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 07.07.2022 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2019 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У своїй постанові Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не надаючи оцінки зафіксованим в акті інспекційного відвідування правопорушенням, які стали підставою для прийняття спірних постанов, дійшов передчасного висновку про їх протиправність. Також судом не перевірялись обставини та не надавалась оцінка доводам сторін щодо належного повідомлення позивачки про час та дату розгляду справи про накладення штрафу відповідно до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі Порядок №509).

Предметом апеляційного перегляду є рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.06.2022, яким позивачці було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП та здійснює підприємницьку діяльність, основним видом економічної діяльності якої є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Управлінням Держпраці у Тернопільській області видано наказ №259 від 26.04.2018 «Про проведення інспекційних відвідувань», у якому визначено з 03 по 08.05.2018 наказано провести захід державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) з питань, визначених у зверненні ОСОБА_3 від 05.04.2018 в діяльності ФОП ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , місце здійснення діяльності : АДРЕСА_2 .

26.04.2018 видано направлення на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) №4.1/074/117 інспектору праці головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Тернопільській області Григорчук О.В. за участю головного державного інспектора Ласюти І.Б. головного спеціаліста - інспектора праці управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради Яцюк С.І.

Крім того, інспектором праці - головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Тернопільській області Григорчук О.В. за участю головного спеціаліста - інспектора праці управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради Яцюк С.І. в присутності ОСОБА_1 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , результати якого зафіксовані в акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізично особи), яка використовує найману працю №ТР616/759/АВ від 04.05.2018.

Згідно висновків акту відвідування ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи без оформлення трудового договору громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , (в період з 01 по 02 травня 2018 року), ОСОБА_6 (в період з 30 квітня по 02 травня 2018 року), ОСОБА_7 (в період з початку листопада по кінець лютого 2018 року), ОСОБА_8 (в період з 02 січня по кінець лютого 2018 соку), ОСОБА_9 (в період з 01 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року). Також, порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України по невиплаті належних працівникам сум при звільнені, не виконано вимоги ст.29 КЗпП України, а також не дотримано п.1 постанови Кабінету Міністрів України №442.

На підставі зафіксованих актом перевірки порушень, головним державним інспектором винесено припис №ТР616/759/АВ/П від 11.05.2018, згідно якого позивачці у строк до 11.06.2018 необхідно письмового проінформувати про виконання припису управління Держпраці у Тернопільській області.

18.05.2018 управління Держпраці у Тернопільській області було прийнято постанову №ТР616/759/АВ/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 670140,00 грн, №ТР616/759/АВ/ІП-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3723,00 грн та ТР616/759/АВ/ЗП-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 11169,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності спірного наказу, протиправності дій посадових осіб управління Держпраці у Тернопільській області щодо фактичного проведення у період з 03.05.2018 по 04.05.2018 позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі цього наказу, а також протиправності оспорюваних припису та постанов .

Проте, колегія суддів вважає, що до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування спірних постанов про накладення штрафу, суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, при новому розгляді цієї справи обов`язковому врахуванню підлягають висновки та мотиви, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 по справі №1940/1347/18.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України №877-V від 05.04.2007 «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).

Відповідно до ст.1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 2 Закону №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частиною четвертою статті 4 Закону №877 передбачено, що у разі якщо суб`єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб`єкта господарювання. Здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання заборонено.

Відповідно до ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

На виконання частини 1 статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 295, пункт перший якого визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань уповноваженими особами.

Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295, заходи державного контролю проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно із підпунктами 1, 2 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, у тому числі за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю та за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктом 9 Порядку № 295 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

На підставі пунктів 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт та у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно пункту 27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до пункту 28 Порядку №295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Пунктом 29 Порядку № 295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Зміст наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що інспекційне відвідування є формою державного контролю за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Щодо прийняття управлінням Держпраці у Тернопільській області наказу №259 від 26.04.2018 та проведення з 03.05.2018 по 04.05.2018 позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі цього наказу, то колегія суддів не надає йому правової оцінки, оскільки правомірність такого встановлена у постанові Верховного Суду від 07.07.2022.

Стосовно прийняття 11.05.2018 за результатами здійснення державного контролю законодавства про працю на основі акту та порушень зафіксованих у ньому винесено припису №ТР606/759/АВ/П на усунення виявлених порушень, з вимогою усунути допущені порушення, то на думку колегії суддів, ФОП ОСОБА_1 допустила порушення вимог законодавства про працю, а тому відповідач правомірно склав та вручив їй такий припис.

Оцінюючи правомірність винесення оспорюваних постанов про накладення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку №509 передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.2-7 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно п.2 Порядку №509, штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (п.3 Порядку №509).

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до п.7 Порядку №509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено п`ять способів письмового повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду: 1) рекомендованим листом; 2) телеграмою; 3) телефаксом;4) телефонограмою; 5) шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

При цьому колегія суддів акцентує увагу на тому, що у пункті 6 Порядку №509 зазначено саме про повідомлення уповноваженими посадовими особами, а не про надіслання повідомлення суб`єктам господарювання та роботодавцям не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду їх справи.

На думку колегії суддів, оскільки всі зазначені способи повідомлення про розгляд справи суб`єктів господарювання є однаково можливими для застосування уповноваженими посадовими особами, тобто рівнозначними, то і їх використання повинно тягнути за собою однакові наслідки для адресатів.

Відтак, очевидним є те, що використання будь-якого із зазначених способів повинно мати наслідком доведення до відома/сповіщення суб`єктів господарювання та роботодавців про те, що розгляд їх справи буде здійснюватися не раніше п`яти днів від дня отримання такої інформації. Зазначення у Порядку №509 вказаного строку, на думку колегії суддів, обумовлена необхідністю надання суб`єктам господарювання та роботодавцям можливості належним чином підготуватися до захисту своїх прав та у разі необхідності скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що листом управління Держпраці у Тернопільській області №1425//01-05-12.2/18 від 08.05.2018 позивачку було повідомляло про те, що 18.05.2018 об 11 год 00 хв буде проводитися розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

Вказаний лист було направлено засобами поштового зв`язку у рекомендованому листі та отримано ОСОБА_1 21.05.2018, тобто після розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Пунктом 7 Порядку №509 визначено, що справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Таке тлумачення п.6 Порядку №509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.06.2019 по справі №813/3415/18, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Пунктом 5 Порядку №509 передбачено, що у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення, то несвоєчасність отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку) не є підставою для визнання постанови протиправною.

Разом з тим, матеріли справи свідчать про те, що у відповідача станом на 18.05.2018, тобто на час прийняття оспорюваних постанов, були відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 у один із способів, який передбачений п.6 Порядку №509, оскільки саме лише скерування листа не може свідчити про доведення до відома позивачки про розгляд її справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду.

Покликання відповідача на те, що фактичне неотримання рекомендованих листів адресатом з причин, які не залежать від відправника, не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення, не звільняє останнього від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений п.6 Порядку №509.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого з передбачених п.6 Порядку №509 з метою належного доведення до відома позивачки інформації про розгляд її справи.

Відповідачем не надано суду жодних доказів належного повідомлення позивачки про розгляд справи про накладення штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

ЄСПЛ у своєму рішення по справі Рисовський проти України (№29979/04) зазначив, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття постанов №ТР616/759/АВ/ТД-ФС, №ТР616/759/АВ/ІП-ФС та №ТР616/759/АВ/ЗП-ФС від 18.05.2018 про накладення штрафу без повідомлення позивачки про розгляд справи, здійснено поза межами правового регулювання, що є достатньою та самостійною підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Суд першої не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - Багранюка Віталія Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1940/1347/18 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними дій, наказу, визнання протиправними та скасування припису та постанов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови, винесені заступником начальника управління Держпраці у Тернопільській області Ващуком С.Я. від 18 травня 2018 року за №ТР616/759/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 670140,00 грн, №ТР616/759/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу у розмірі 3723,00 грн та №ТР616/759/АВ/ЗП-ФС про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 21.11.2022