Справа № 200/14312/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року справа №200/14312/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі №200/14312/21 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №49 від 27.05.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі №1-р/2020 та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20-а, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи:

- з 06.08.2005 по 30.06.2008 на ПрАТ «АКХЗ» за професіями центрифугівника та фільтрувальника;

- з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька за посадами, учень машиніста та машиніст установок по збагаченню;

- з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакіївський металургійний завод», та призначити пенсію з дня звернення позивача до пенсійного органу.

В обґрунтування позову зазначила, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області протиправно прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії позивач досягла пенсійного віку та мала необхідний страховий та пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Проте відповідач відмовив їй у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (55 років), та не врахував до пільгового стажу спірні періоди роботи через відсутність відомостей про атестацію робочих місць та уточнюючих довідок.

Між тим, записами в трудовій книжці позивача підтверджується її праця в умовах роботи із шкідливими і важкими умовами праці, а несвоєчасне проведення підприємством атестації робочих місць не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на пенсійне забезпечення.

При цьому відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи: з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька, з 05.08.2005 по 30.06.2008 на ПРАТ «АКЗХ».

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 49 від 27.05.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2021 року про призначення пенсії за віком по Списку № 2 із зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи: з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька, з 05.08.2005 по 30.06.2008 на ПРАТ «АКЗХ», відповідно до висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Оскільки Закон №1058 та Закон №2148 є чинним, їх положення не визнано неконституційним, тому рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №14-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки ЗУ «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на позивача.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону № 1058 позивач набуде після досягнення 55 років.

Позивачем не надано для підтвердження пільгового стажу уточнюючих довідок за періоди роботи з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька, а трудова книжка позивача не містить необхідних даних, які визначають право на пенсію на пільгових умовах за цей період роботи позивача. Крім того позивачем не надано документів, які підтверджують проведення атестації робочих місць в період її роботи з 06.08.2005 року по 30.06.2008 року.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача витрата на правову допомогу.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку рішенню в тій частині, яка сторонами не оскаржується.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

24.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (м. Авдіївка) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 49 від 27.05.2021 року відмовлено в призначенні пенсії позивачу.

Підставою відмови в призначенні пенсії визначено недосягнення ОСОБА_1 пенсійного віку (55 років).

Також в рішенні зазначено, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано: період 06.08.2005 по 30.06.2008 згідно довідки від 29.04.2021 №05-1/20/513, оскільки відсутні відомості про атестацію робочого місця. Для зарахування періоду з 06.08.2005 по 30.06.2008 до пільгового стажу необхідно надати підтвердження проведення атестації та/або первинні документи, які підтверджують роботу зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2.

Трудова книжка позивача свідчить, що позивач:

- з 01.01.1990 по 13.01.1992 працювала в АТ «Єнакієвському металургійному заводі», на посаді контролера в виробництві чорних металів на посадці заготовки гарячої ділянки сортопрокатного цеху №3, тимчасово, - номер запису 4;

- з 26.02.2003 по 20.11.2003 працювала в ОП Шахта ім. О.Ф.Засядька, на посаді учня машиніста установок збагачення II розряду на ЦО-Р «Київська», - номер запису 12;

- з 20.11.2003 по 10.01.2005 працювала в ОП Шахта ім. О.Ф.Засядька, на посаді машиніста установок збагачення III розряду на ЦО-Р «Київська», - номер запису 13;

- з 05.08.2005 по 03.05.2006 працювала в ВАТ «Авдіївський коксохімічний завод», на посаді центрифугальника вуглепідготовчого цеху №1 (наданий III розряд), - номер запису 16;

- з 03.05.2006 по 30.06.2008 працювала в ВАТ «Авдіївський коксохімічний завод», на посаді фільтрувальника вуглепідготовчого цеху №1 (наданий III розряд), - номер запису 17.

Довідка про підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, видана ПрАТ «Коксохімічний завод» від 29.04.2021 за №05-1/20/513, свідчить, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день з 25.01.2005 по 26.04.2021, у виробництві вуглепідготовчого цеху вуглефабрики за професіями: центрифугальника, фільтрувальника, машиніста промивальних машин (мийного відділення), що передбачено Списком №2, розділом IV, позицією - 4а, постановою КМУ від 16.01.2003, №36 та Списком №2, розділом IV постановою КМУ від 24.06.2016 №461.

Наказом ВАТ «Авдіївського коксохімічного заводу» №299 від 03.12.2001 «Про результати атестації робочих місць» затверджений перелік робочих місць, виробництв професії та посади, які мають право на пільгову пенсію. Відповідно до зазначеного наказу право на пільгову пенсію за Списком №2 мають: вуглепідготовчі цеха - центрифугальник, бункерувальник, дозувальник, машиніст сушильної установки, машиніст живильника, машиніст по обслуговуванню силосів та вугільної вежі, машиніст вагоноопрокидувача, слюсар-ремонтник УПЦ та черговий.

Наказом ВАТ «Авдіївського коксохімічного заводу» від 01.12.2006 за № 735 «Про результати атестації робочих місць» затверджений перелік робочих місць, виробництв професії та посади, які мають право на пільгову пенсію. Відповідно до зазначеного наказу право на пільгову пенсію за Списком №2 мають, вуглепідготовчі цеха: центрифугальник, бункерувальник, транспортувальник, дозувальник, машиніст насосних установок, машиніст сушильної установки, машиніст промивної машини (мийне відділення), бригадир на ділянках основного виробництва (відділення остаточного дроблення).

Наказом ПрАТ «Авдіївського коксохімічного заводу» від 01.12.2011 за № 830 «Про результати атестації робочих місць» затверджений перелік робочих місць, виробництв професії та посади, які мають право на пільгову пенсію. Відповідно до зазначеного наказу право на пільгову пенсію за Списком №2 мають: бригадир на ділянках основного виробництва (відділення остаточного дроблення), машиніст вагоноопрокидувача, флотатор, фільтрувальник, машиніст насосних установок радіальних згущувачів, бункерувальник, дозувальник, машиніст промивної машини (мийне відділення), машиніст живильника, слюсар ремонтник, електромонтер з ремонту електроустаткування, черговий.

Наказом ПрАТ «Авдіївського коксохімічного заводу» від 02.08.2016 за № 797 «Про результати атестації робочих місць» затверджений перелік робочих місць, виробництв професії та посади, які мають право на пільгову пенсію. Відповідно до зазначеного наказу право на пільгову пенсію за Списком №2 мають: фільтрувальник, бункерувальник, машиніст по обслуговуванню силосів та вугільної вежі, машиніст насосних установок відділення СОХФ, флотатор, бункерувальник, дозувальник, машиніст промивних машин, слюсар ремонтник, електромонтер з ремонту електроустаткування.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку 52 роки з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, а також пенсійний орган належним чином не обгрунтував своє рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що справа відноситься до справ незначної складності, розглянута без виклику сторін, розумності розміру витрат тощо.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 52 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Щодо незарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 06.08.2005 по 30.06.2008 в ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» згідно довідки від 29.04.2021 № 05-1/20/513, оскільки відсутні відомості про атестацію робочого місця, суд зазначає наступне.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Як свідчать записи в трудовій книжці позивача вони не містять інформації про зайнятість позивача на зазначених роботах повний робочий день в важких та шкідливих умовах праці в період з 06.08.2005 по 30.06.2008 в ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод».

Отже, для отримання позивачем права на пенсію необхідно надати документи до пенсійного органу на підтвердження роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Як свідчать матеріали справи позивачем надана така довідка до відповідача від 29.04.2021 № 05-1/20/513.

Цією довідкою підтверджено, що позивач працювала повний робочий день на ДП ВК «Краснолиманська» у період з 25.01.2005р. по 26.04.2021р. у виробництві вуглепідготовчого цеху (УПЦ-1) вуглефабрики за професіями: центрифугальника, фільтрувальника, машиніста промивальних машин (мийного відділення), що передбачено Списком №2, розділом IV, позицією - 4а, постановою КМУ від 16.01.2003, №36 та Списком №2, розділом IV постановою КМУ від 24.06.2016 № 461. Зазначено підстави: відомості з нарахування заробітної плати, особиста картка, штатний розклад, накази про атестацію робочих місць від 03.12.2001 року № 299, від 01.12.2006 року № 735, від 01.12.2011 року № 830, від 02.08.2016 року № 797 (а.с.58)

Таким чином, наданими позивачем документами трудовою книжкою, довідками, наказами атестації робочих місць тощо підтверджується пільговий характер роботи ОСОБА_1 в період з 06.08.2005 по 30.06.2008 в ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», та в своїй сукупності зазначені докази дають підстави до висновку, що посади позивача, на яких вона працювала в зазначений період часу віднесені до відповідних Списків №2.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, а саме:

« <…> особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

<…> особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону N 1788-XII.»

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З огляду на вищевикладене пенсійним органом протиправно відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу періоду її роботи з 06.08.2005 по 30.06.2008 в ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» з підстав відсутності відомостей про проведення атестації робочих місць.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 05.08.2005 по 30.06.2008 на ПРАТ «АКЗХ», що обумовлює скасування рішення № 49 від 27.05.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2021 року про призначення пенсії за віком по Списку № 2 із зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи з 05.08.2005 по 30.06.2008 на ПРАТ «АКЗХ» та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15), з 14.04.2021 року.

Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою та третьою статті 132 КАС України до складу судових витрат ходять витрати, пов`язані з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як визначено статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підставі частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач зазначив, що ним понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані: договір про надання правової допомоги № 30 від 22.10.2021, додаткова угода №1 до цього договору, відповідно до якої гонорар адвоката визначається у фіксованій сумі в розмірі 6000 грн та виплачується при підписанні цього договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI(далі -Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено уст. 30 Закону № 5076-VI.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру витрат на правничу допомогу на користь позивача в розмірі 2000 грн з врахуванням ступеню складності справи, критеріїв розумності та справедливості.

Відповідачем не надано належних доказів щодо завищення цієї суми позивачем.

Між тим, щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів її роботи з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька суд зазначає наступне.

Як свідчить рішення № 49 від 27.05.2021 воно не містить висновків щодо не врахування цих періодів до пільгового чи страхового стажу позивача, тобто рішення пенсійним органом щодо визначення цих періодів трудової діяльності позивача не приймалося.

Крім того, записи в трудовій книжці позивача щодо періодів її роботи з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька не містять інформації про зайнятість позивача на зазначених роботах повний робочий день в важких та шкідливих умовах праці, а уточнюючих довідок відповідно до п. 20 Порядку № 637 позивач щодо цих періодів до пенсійного органу не надавала. Відсутні такі довідки і в матеріалах справи.

Оскільки щодо врахування періодів роботи позивача з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька пенсійним органом не приймалося рішення та не надавалася оцінка можливості врахування цих періодів до страхового та пільгового стажу позивача, тому в цій частині позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Суд в межах доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди її роботи з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції щодо не включення цих періодів до пільгового стажу позивача не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні з виключенням з резолютивної частини рішення обов`язку пенсійного органу щодо врахування вищезазначених періодів до пільгового стажу позивача.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 200/14312/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 200/14312/21 змінити.

В абзаці другому та абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 200/14312/21 слова та цифри «з 01.01.1990 по 13.01.1992 на АТ «Єнакієвський металургійний завод», з 26.02.2003 по 10.01.2005 на шахті ім. О.Ф. Засядька» - виключити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у справі № 200/14312/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22 листопада 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв