Справа № 460/25721/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 460/25721/22 пров. № А/857/13107/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 до Рівненської міської ради на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року з питання забезпечення позову, постановлену суддею Борискін С.А. у м. Рівне без повідомлення учасників у справі № 460/25721/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 до Рівненської міської ради до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2022 року позивачі ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 звернулись до суду з адміністративним позовом до відповідача - Рівненської міської ради, у якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 08.07.2022 №2124 "Про реорганізацію Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Рівненської міської ради".

Одночасно з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Рівненської міської ради від 08.07.2022 №2124 «Про реорганізацію Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Рівненської міської ради».

Доводи заявників зводяться до того, що згідно оскаржуваного рішення розпочато процедуру реорганізації Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Рівненської міської ради, що передбачає затвердження нових установчих документів, передання матеріальних цінностей, зміну істотних умов праці працівників, тобто процес є частково невідворотнім. Вважають, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення його дії істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявниками не було надано належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у визначений спосіб.

Позивачами не зазначено, з яких саме обставин заявники дійшли висновку щодо існування без вжиття заходів забезпечення позову очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх інтересам та не надано жодних доказів, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі в межах заявлених позовних вимог, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Водночас суд звернув увагу на відсутність підстав стверджувати про очевидні ознаки протиправності рішення до розгляду справи по суті та дослідження обставин, які є фактично вирішенням спору.

Не погодившись із ухвалою суду, позивачі подали апеляційну скаргу, зазначивши, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню. Просять скасувати оскаржуване судове рішення ухвалити нове, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Слід зазначити, що суд при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна із передбачених ч.2 ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для забезпечення адміністративного позову суд може вживати заходи шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборони відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ч.1 ст. 151 КАС України).

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України.

При вирішенні питання щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову підлягають врахуванню пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише спрямована на виконання вимог ст.2 КАС України, на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та має тимчасовий характер - до вирішення спору по суті.

При розгляді апеляційної скарги та перегляді ухвали про забезпечення адміністративного позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними або невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з предметом спору.

Зі змісту заяви про забезпечення позову слідує, що на думку заявників існує ймовірність реалізації оскаржуваного рішення шляхом реорганізації Рівненської загальнообвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 Рівненської міської ради. Також зазначено, що незабезпечення позову може істотно ускладнити поновлення прав, за якими позивачі звернулися до суду.

Відмову у задоволенні заяви суд мотивував тим, що заявниками не наведено належних обгрунтувань на підтримку викладених у заяві доводів.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів, яких вони стосуються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивачі оцінюють негативно.

Разом з тим, доводи позивачів щодо протиправності оскаржуваного рішення є предметом розгляду при вирішення даної адміністративної справи по суті позовних вимог, а покликання на ймовірність реалізації оскаржуваного рішення, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, в розрізі предмету цього спору є недоречними з огляду на те, що такі виходять за межі предмету судового розгляду у даній справі.

Щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивачів, то пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав стверджувати про очевидні ознаки протиправності рішення до розгляду справи по суті та дослідження обставин прийняття оскаржуваного рішення.

Оскільки заявниками не наведено переконливих підстав обгрунтованості вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не подано суду належних та допустимих доказів наявності очевидної протиправності дій суб`єкта владних повноважень, неможливості або ускладнення захисту за умови невжиття заходів забезпечення позову, апеляційний суд не вбачає підстав необхідності забезпечення адміністративного позову згідно з ст.150 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 150, 252, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року з питання забезпечення позову у справі № 460/25721/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
Р. Б. Хобор