Справа № 160/9173/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2022 року Справа № 160/9173/22
01 липня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/9173/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/9173/22 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), з 05 серпня 2022 року.
Також, витребувано від Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області належним чином завіренні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Крім того, відповідачу 1 було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
29 липня 2022 року, через систему «Електронний суд», від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. При цьому, зазначив, що 05.05.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.05.2022 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Згідно розрахунку стажу (Форма РС-право) страховий стаж позивача становить 15 років 7 місяців 22 дні. В Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування по застрахованій особі ОСОБА_1 (Довідка ОК-5) з 01.07.2014 відсутня будь яка інформація про нараховані доходи та сплачені внески. Відповідно відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 01.07.2014 по 06.04.2018 на підприємстві Ровенський департамент ТОВ «Луганськвода» до страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_7 від 30.07.1979, а саме: з 24.07.1979 по 20.10.1981 в Домобудівельному комбінаті № 1 Будівельного управління № 1 м. Харків, з 25.07.1984 по 26.08.1988 у ВПР «Атроцит», з 18.12.1989 по 27.03.1992 в Ровенському ОРС п/о «Ровенськантрацит», з 27.03.1993по 27.09.1993 в ПМП «Турист», оскільки виправлення запису по батькові на титульному аркуші проведено підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. Крім того, в записі № 13 трудової книжки про звільнення з роботи дата звільнення 26.08.1988 та дата наказу про звільнення (31.10.1988) значно різняться в часі. З огляду на вищевказане територіальні органи Пенсійного фонду не мають правових підстав для зарахування періодів роботи позивача на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_7 від 30.07.1979. При дослідженні документів про освіту встановлено, що зазначене в дипломі серії НОМЕР_5 від 23.07.1979 ім`я по батькові ( ОСОБА_3 ) позивача не відповідає його даним паспорту ( ОСОБА_4 ), зазначене в дипломі серії НОМЕР_6 прізвище ( ОСОБА_5 ) та по батькові ( ОСОБА_6 ), теж не відповідають даним паспорту (кисельова, ОСОБА_4 ). У записі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 наявні розбіжності у написанні по батькові російською мовою ( ОСОБА_8 ) з даними паспорту ( ОСОБА_9 ). Оскільки позивач до заяви про призначення пенсії не надано рішення суду щодо встановлення факту належності ОСОБА_1 документів про освіту, а саме диплом серії НОМЕР_5 від 23.07.1979 та серії НОМЕР_6 , територіальні органи Пенсійного фонду не мають правових підстав для зарахування періодів навчання позивача з 01.09.1976 по 23.07.1979 та з 01.09.1983 по 21.07.1984 до загального страхового стажу.
Разом з відзивом на позовну заяву, на виконання вимог ухвали суду від 05 липня 2022 року представником відповідача до суду надано копію електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .
05 серпня 2022 року (вх. № 9435/22), засобами електронного зв`язку, від представника позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Однак, суд не приймає зазначену відповідь, оскільки документи не скріплено електронним підписом (за допомогою КЕП), що підтверджується штампом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2022.
Згідно ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".
Статтею 7 Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Згідно з ч.10 ст.44 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Цією ж ухвалою суду, відповідачу - 2 було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про залучення другого відповідача у справі № 160/9173/22 разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
05 жовтня 2022 року представником відповідача 2, засобами поштового зв`язку, направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову та зазначив, зокрема позивач 05.05.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява опрацьована за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. За наданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_9 від 30.07.1979, оскільки дана організація знаходиться на тимчасово окупованій території, а згідно ч. 2 ст. 9 Закону України про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, непередбаченому Законом. Також не зараховано період роботи з 25.07.1984 по 26.08.1988, оскільки в наказі дата звільнення 31.10.1988 не відповідає даті звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. До страхового стажу позивача не зараховані періоди навчання: відповідно диплома НОМЕР_5 від 23.07.1979 з 01.09.1976 по 23.07.1979, оскільки ПІБ не відповідає даним паспорту ( ОСОБА_10 ); відповідно диплома НОМЕР_6 від 21.07.1984, з 01.09.1983 по 21.07.1984, оскільки ПІБ не відповідає даним паспорту ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ). На підставі наданих документів підтверджено 15 років 7 місяців 22 дні страхового стажу. Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено відповідним структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 10.05.2022 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років. Отже, дії відповідача 2 є правомірними, а позов необґрунтованим.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , 05.05.2022 року звернулась до Відділу обслуговування громадян № 23 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
У зв`язку з впровадженням екстериторіальності її заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Відділом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 05.05.2022 року.
Рішенням № 21 від 10.05.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивоване тим, що вік заявника 61 рік. Страховий стаж особи становить 15 років 7 місяців 22 дні. За доданими документами до страхового стажу не зарахована трудова книжка НОМЕР_9 від 30.07.1979, оскільки дана організація знаходиться на тимчасово окупованій території, а згідно ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, непередбаченому Законом. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ) виданий такими органами чи особами, є недійсним і не створює правових наслідків. В періоді роботи з 25.07.1984 по 26.08.1988 в наказі дата звільнення 31.10.1988 не відповідає даті звільнення, що суперечить «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07. 1993 року. До страхового стажу не зараховані періоди навчання: відповідно диплома НОМЕР_5 від 23.07.1979 з 01.09.1976 по 23.07.1979, оскільки ПІБ не відповідає даним паспорта ( ОСОБА_10 ); відповідно диплома НОМЕР_6 від 21.07.1984, з 01.09.1983 по 21.07.1984, оскільки ПІБ не відповідає даним паспорта ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ). Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 26.05.2026 або при набутті необхідного страхового стажу. Враховуючи викладене гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з відмовою відповідачів у призначенні пенсії за віком, не врахування періодів навчання, роботи до страхового стажу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_7 виданої 30.07.1979 року, позивач у спірні періоди навчалася та працювала:

- з 01.09.1976 року по 23.07.1979 року навчання в ГПТУ -37 м. Харьків (диплом НОМЕР_5 , рядок запису 1);

- з 24.07.1979 року по 20.10.1981 року - прийнята штукатуром-облицювальницею-плиточницею в Домобудівельний комбінат № 1 Будівельне управління № 1 м. Харків (наказ № 104 від 23.07.79 р., рядок записів 2-3);

- з 01.09.1983 року по 21.07.1984 року - навчання в ПТУ -41 (диплом НОМЕР_6 , рядок запису 9-10);

- з 25.07.1984 року по 26.08.1988 року - прийнята продавцем у магазин № 10 в ВРП «Антрацит» (наказ № 77 від 25.07.84 р., рядок записів 11-13);

- з 18.12.1989 року по 27.03.1992 року - прийнята бухгалтером в Ровенківське торгівельне-виробниче підприємство «Ровенькиантрацит» перейменовано в «Луганськвугілляторгообслуговування» (наказ № 147 від 15.12.89 р., рядок записів 14-16);

- з 27.03.1993 року по 27.09.1993 року - прийнята на посаду постачальника в ПМП «Турист» (наказ № 10 п. 2 від 27.03.93 р., рядок записів 17-18);

- з 01.09.2013 року по 31.08.2015 року - прийнята машиністом насосних установок на ділянку водовідведення та очищення у порядку переведення з Ровенківського департаменту ТОВ «Луганськвода» (наказ № 1-к від 01.09.2013 р., рядок записів 25-26);

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_7 виданої 01.09.2015 року, позивач у спірні періоди працювала:

- з 01.09.2015 року по 06.04.2018 року - прийнята на посаду машиністом насосних установок 2-го розряду «Головної КМС» на ділянку водовідведення та очищення стоків в ГУП ЛНР «Луганськвода», з 30.09.2015 переведена в Ровенківський департамент ГУП ЛНР «Луганськвода» (наказ № 155-к від 01.09.2015 р., рядок записів 27-30).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем 2 було зараховано до загального страхового стажу позивача при призначенні пенсії за віком 15 років 7 місяців 22 дні (зарахований по 30.06.2014, згідно витягу з Форми РС-право).

Відповідач 2 дійшов висновку про неможливість зарахування навчання позивача до загального трудового стажу:

- з 01.09.1976 року по 23.07.1979 року;

- з 01.09.1983 року по 21.07.1984 року;

З тих підстав, що ПІП не відповідає даним паспорта ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_13 ).

Також неможливість зарахування роботи позивача до загального трудового стажу періодів роботи:

- з 24.07.1979 року по 20.10.1981 року;

- з 25.07.1984 року по 26.08.1988 року;

- з 18.12.1989 року по 27.03.1992 року;

- з 27.03.1993 року по 27.09.1993 року;

- з 01.07.2014 року по 06.04.2018 року;

З тих підстав, що в наказі дата звільнення 31.10.1988 не відповідає даті звільнення (в період з 25.07.1984 по 26.08.1988); організація де працювала позивач знаходиться на тимчасово окупованій території (в період роботи з 01.07.2014 року по 06.04.2018 року); періоди роботи з 24.07.1979 року по 20.10.1981 року, з 18.12.1989 року по 27.03.1992 року, з 27.03.1993 року по 27.09.1993 року (не враховані, що вбачається з витягу Форми РС-право, номер ПС: 21).

Проте, суд критично ставиться до такого висновку у зв`язку з наступним.

Суд звертає увагу, що зазначені записи в трудовій книжці позивача містять відомості щодо навчання та роботи позивача у спірні періоди, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином.

Крім того, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Також, у період внесення записів про роботу позивача, незарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, дата звільнення, що не відповідає даті звільнення в наказі, інформація про зміну (виправлення) ПІП (де запис завірено печаткою та підписом уповноваженої особи) не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Слід також зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі невірного зазначення ПІБ.

Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже відповідачем 2 не було здійснено всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів для призначення пенсії.

Щодо не зарахування відповідачем 2 до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.07.2014 по 06.04.2018, суд зазначає.

Відповідно до частин 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VІІ державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Однак, суд звертає увагу, що 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Крім того, суд також вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №420/2319/16-а, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Проте, відповідач 2 не надав суду доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості прийнятого рішення № 21 від 10.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 21 від 10.05.2022 є доведеними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у даній справі, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 05.05.2022 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку, рішення якого про відмову в призначенні пенсії оскаржила позивач.

Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно призначення позивачу пенсії за віком, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком буде скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 05.05.2022 року про призначення пенсії за віком та зарахувати періоди навчання та роботи позивача до страхового стажу: період навчання з 01.09.1976 по 23.07.1979, на підставі записів про освіту серії Б №186713 від 23.07.1979 року; період з 24.07.1979 по 20.10.1981 робота в Домобудівельному комбінаті №1 Будівельного управління № 1 м. Харків (запис в трудовій книжці під № 2-3 ): період навчання з 01.09.1983 по 21.07.1984 на підставі записів диплому про освіту серії в №416872 від 21.07.1984 року; період роботи з 25.07.1984 по 26.08.1988 робота у ВРП «Антрацит»; період роботи з 18.12.1989 по 27.03.1992 Ровеньківське торгівельно-виробниче підприємство концерну «Луганськвугілляторгобслуговування»; період з 27.03.1993 по 27.09.1993 робота в ПМП «Турист»; період роботи на підставі записів трудової книжки НОМЕР_4 від 30.07.1979 року, де виправлення запису по батькові позивача, на титульному аркуші проведено підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території (Ровеньківський департамент ГУП ЛНР «Луганськвода»); період роботи з 01.07.2014 по 06.04.2018 робота на підприємстві Ровеньківський ТОВ «Луганськвода» (Ровеньківський департамент ГУП ЛНР департамент «Луганськвода»), за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Нормами частини другої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі 992,40 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача : Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄРДПОУ: 21910427), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 21 від 10.05.2022 року, щодо відмови ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2022 року про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу наступні періоди навчання та роботи: період навчання з 01.09.1976 по 23.07.1979 на підставі записів про освіту серії Б №186713 від 23.07.1979 року; період з 24.07.1979 по 20.10.1981 робота в Домобудівельному комбінаті №1 Будівельного управління № 1 м. Харків (запис в трудовій книжці під № 2-3 ): період навчання з 01.09.1983 по 21.07.1984 на підставі записів диплому про освіту серії в № НОМЕР_3 від 21.07.1984 року; період роботи з 25.07.1984 по 26.08.1988 робота у ВРП «Антрацит»; період роботи з 18.12.1989 по 27.03.1992 Ровеньківське торгівельно-виробниче підприємство концерну «Луганськвугілляторгобслуговування»; період з 27.03.1993 по 27.09.1993 робота в ПМП «Турист»; період роботи на підставі записів трудової книжки НОМЕР_4 від 30.07.1979 року, де виправлення запису по батькові позивача, на титульному аркуші проведено підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території (Ровеньківський департамент ГУП ЛНР «Луганськвода»); період роботи з 01.07.2014 по 06.04.2018 робота на підприємстві Ровеньківський ТОВ «Луганськвода» (Ровеньківський департамент ГУП ЛНР департамент «Луганськвода»), з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яності дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко