Справа № 120/5104/22
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 листопада 2022 р. Справа № 120/5104/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні заяву про відсторочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії.

09.11.2022 р. надійшла заява представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення, яка призначена до розгляду на 17.11.2022 р. Заява мотивована тим, що у зв`язку з введенням та продовженням воєнного стану Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області немає можливості замовити бланки паспортів громадянина України зразка 1994 року для оформлення паспорта позивачу.

В судове засідання сторони не з`явились, при цьому, заявником подано 17.11.2022 р. через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи подану заяву, належне повідомлення сторін, суд дійшов висновку про розгляд поданої заяви за відсутності сторін у письмовому провадженні.

Надаючи оцінку поданій заяві, суд виходить з наступного.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі №120/5140/22 позов задоволено частково та зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XII.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення регламентовано статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Частиною 1 статті 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 378 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

У відповідності до частини 4 статті 378 КАС України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, відстрочення виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду. Відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №2а/0570/6531/2011, в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №819/150/17.

При цьому, судом прийнято до уваги, що на території України Указом Президента України від 24.02.2022 року введено воєнний стан, який в подальшому на підставі відповідних указів ПУ продовжено до 21.11 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (надалі також - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №389-VIII воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

Відповідно до статті 20 Закону №389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Згідно статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Статтею 25 Конституції України визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Таким чином, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт необхідний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, для вступу на навчання, працевлаштування, тощо. В умовах воєнного стану відсутність в особи паспорта громадянина України є порушенням її громадянських прав.

Заявник, обґрунтовуючи неможливість виконання рішення суду від 06.10.2022 у справі №120/5104/22, покликається на введення воєнного стану в Україні та наказ Державної міграційної служби України від 22.03.2022 №57.

Так, за змістом наказу Державної міграційної служби України від 22.03.2022 №57 Про передачу бланків паспорта громадянина України зразка 1994 року з балансу територіальних органів наказано передати до 25.03.2022 з балансів територіальних органів ДМС бланки паспорта громадянина України зразка 1994 року та книги обліку надходження і витрачання бланків паспортів громадянина України зразка 1994 року в цілях безпеки у зв`язку із можливістю їх захоплення військовим формуванням держави-агресора.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.п.10 п.4 цього Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство.

Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Відповідно до п.п.4 п.5 Положення ДМС з метою організації своєї діяльності надає територіальним органам та територіальним підрозділам методичну і практичну допомогу, проводить перевірки їх діяльності.

Заявником не обґрунтовано, з чим пов`язана неможливість та небезпечність отримання бланку паспорта громадянина України у формі книжечки з огляду на те, що управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області станом на сьогодні здійснює свої повноваження та має можливість видавати паспорти в іншій формі. Заявником не надано суду доказів, які б вказували на фактичну неможливість виконання рішення. Зокрема, неможливість отримання на виконання рішення суду в органу Державної міграційної служби України, де зберігаються бланки, примірника бланку паспорта громадянина України у формі книжечки для його оформлення і видачі ОСОБА_1 або неможливість отримання такого паспорта ОСОБА_1 , у відповідному органі Державної міграційної служби України, де зберігаються бланки.

Відповідачем не надано суду доказів відсутності бланків необхідних для виконання судових рішень, що набрали законної сили, стосовно оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки (у тому числі про необхідність забезпечення необхідної кількості бланків паспортів).

Отже обставини, на які посилається заявник у заяві про відстрочення виконання судового рішення, не дають підстав для висновку, що наявність воєнного стану унеможливлює виконання рішення суду до закінчення воєнного стану.

Більш того, обставини неможливості виконання судового рішення, які наводить заявник, є непропорційними з інтересами позивача, оскільки видача паспорта громадянина України має важливе значення для ОСОБА_1 як громадянина України.

При цьому, на думку суду, передача бланків на баланс ГУ ДМС у Закарпатській області обмежує відповідачу можливість виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2022 р. у найкоротші строки.

З огляду на наведене, беручи до уваги інтереси позивача та прийняття відповідних НПА щодо вилучення бланків паспортів у формі книжечки, суд дійшов до висновку, що заява представника управління про відстрочення виконання рішення суду в даній у справі , підлягає частковому задоволенню, а виконання рішення суду слід відстрочити на 1 місяць.

Керуючись ст.ст. 378, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

заяву про відстрочення виконання рішення суду задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі №120/5104/22 строком на 1 місяць.

В решті вимог заяви відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна