Справа № 260/4211/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2022 рокум. Ужгород№ 260/4211/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю., за участю

секретаря судового засідання Копосович Е.О.,

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача Демченко Т.С.;

представника відповідача Радь О.І., -

свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Вірменії ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Демченко Т.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення начальника Головного Управління Державної міграційної служби у Закарпатській області від 22 вересня 2022 року про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити (видати) посвідку на тимчасове проживання громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2022 Рішенням начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області було відмовлено ОСОБА_1 в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання. Зазначає, що з відповіді на адвокатський запит позивачу стало відомо, що відмова у видачі (обміні) посвідки на тимчасове проживання в Україні була прийнята на тій підставі, що після подання ОСОБА_1 заяви-анктети до ГУ МДС України в Закарпатській області, відповідач прийняв рішення про перевірку фактичного місця проживання позивача разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідь на службову записку від 14.09.2022 повідомлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. Підставою для встановлення факту не проживання позивача за вказаною адресою є пояснення головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Закарпатській області-Валерія Опаленика, в яких він зазначив: «відібрав пояснення у громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (винаймає житло) і громадянин Вірменії ОСОБА_4 їй не відомий та за даною адресою не проживає». Представник позивача вказує, що дана інформація не відповідає дійсним фактичним обставинам справи, оскільки позивач дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 » а 16.09.2022 року, коли співробітники ГУ ДМС України в Закарпатській області прийшли за для здійснення перевірки його місця проживання за вказаною адресою, він був відсутній вдома (виходив у місто у приватних справах). Будинок АДРЕСА_1 належить родичам позивача, які надали дане житло йому і його дружині для проживання. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2022 року судом відкрито провадження у справі за правилам спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

28 жовтня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що встановлення факту подання позивачем завідомо неправдивих відомостей, щодо свого фактичного проживання ГУ ДМС у Закарпатській області 22 вересня 2022 року прийнято рішення №2101 1 300015870 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_5 . Важає таке рішення правомірним, просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач та його представник позовні вимоги підтвердили, вказавши, що позивач постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з тим коли співробітники ГУ ДМС України в Закарпатській області прийшли за для здійснення перевірки його місця проживання за вказаною адресою, він був відсутній вдома (виходив у місто у приватних справах).

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, викладених у письмовому відзиві.

Свідок ОСОБА_2 була допитана у судовому засіданні та надала відповіді та пояснення на запитання суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.10.2017р., Громадянин Вірменії ОСОБА_1 , уклав щлюб з громадянкою України ОСОБА_6 , шо підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного теиторіального управління юстиції у Закарпатській області, серії НОМЕР_2 , актовий запис №751, і з 2017 року на законних підставах проживав в Україні разом зі своєю дружиною - посвідка на проживання.

14.09.2022 року, позивач звернувся до ГУ ДМС України в Закарпатській області із заявою-анкетою №105128539 «обмін посвідки на проживання», оскільки термін дійсності попередньої посвідки закінчувався. У вищевказаній заяві-анкеті позивач зазначив усі необхідні дані, зокрема: місце реєстрації: АДРЕСА_2 , та місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

22.09.2022 Рішенням начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області було відмовлено ОСОБА_1 в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

06.10.2022 адвокат позивача - Сагякян Н. звернулася із адвокатським запитом до ГУ ДМС України в Закарпатській області із адвокатським запитом, у якому просила надати завірені належним чином копії матеріалів справи стосовно відмови гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у видачі посвідки на тимчасове проживання.

12.10.2022 ГУ ДМС України в Закарпатській області надало відповідь на вищевказаний адвокатський запит, і долучило копії документів, зокрема рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 22 вересня 2022 року.

Також з відповіді на адвокатський запит позивачу стало відомо, що відмова у видачі (обміні) посвідки на тимчасове проживання в Україні була прийнята на тій підставі, що після подання ОСОБА_1 заяви-анктети до ГУ МДС України в Закарпатській області, відповідач прийняв рішення (на підставі службової записки), про перевірку фактичного місця проживання позивача разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на службову записку від 14.09.2022 повідомлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Судом встановлено, що підставою для встановлення факту не проживання позивача за вказаною адресою є доповідна головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Закарпатській області-Валерія Опаленика, в яких він зазначив: «відібрав пояснення у громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (винаймає житло) і громадянин Вірменії ОСОБА_4 їй не відомий та за даною адресою не проживає» та самі відібрані пояснення ОСОБА_2 .

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, на час прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, визначався та встановлювався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-УІ) визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 3773-УІ, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25 квітня 2018 року затверджено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок № 322).

Відповідно до пунктів 1,4 Порядок № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні, посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 322 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Пунктом 16 Порядку № 322 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 322, працівник територіального органу і територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Перелік документів, необхідних для здійснення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні зазначений у пунктах 32, 33, 39 Порядку № 322.

Згідно пп. 13 п. 33 Порядку № 322, крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються: для іноземців або осіб без громадянства, які звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України чи яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їх походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, - довідка про утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, яка видається на підставі висновку ДМС про неможливість примусового видворення з України іноземця або особи без громадянства з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їх походження чи з інших причин, що не залежать від таких осіб, після завершення граничного строку тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, або якщо технічну неможливість здійснити примусове видворення іноземця було виявлено раніше.

Відповідно доп. 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; встановлено належність особи до громадянства України;за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився; встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено у судовому засіданні, зокрема і показами допитаного свідка ОСОБА_2 , позивач - ОСОБА_4 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 . 16.09.2022 року, коли співробітники ГУ ДМС України в Закарпатській області прийшли за для здійснення перевірки його місця проживання за вказаною адресою, він був відсутній вдома. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача - ОСОБА_4 як ОСОБА_8 , оскільки так його називають усі. Будинок, у якому проживає ОСОБА_4 та свідок, є двоповерховим із окремими виходами. На першому поверсі проживає свідок ОСОБА_2 , а на другому - позивач ОСОБА_4 .

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що рішення від 22.09.2022 ГУ ДМС України в Закарпатській області про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання громадянину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняте без належних підстав, є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне Управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити (видати) посвідку на тимчасове проживання громадянину Вірменії ОСОБА_1 , суд вказує наступне.

Частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N Я(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

В межах цієї справи та спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що належним способом засхисту прав позивача є зобов`язання Головного Управління Державної міграційної служби у Закарпатській області повторно розглянути заяву громадянина Вірменії ОСОБА_3 про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, в той час як відповідачем в ході судового розгляду справи доведено правомірність прийняття спірного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги слід задовольнити частково.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем для звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Оскільки адміністративний позов задоволено частково, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 496,20 грн. (992,40/2, де 992,40 - ставка судового збору сплачена позивача за звернення до суду із цим позовом), оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача. Відповідні судові витрати належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянина Вірменії ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (вул. Грибоєдова, буд. 12а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника Головного Управління Державної міграційної служби у Закарпатській області від 22 вересня 2022 року про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Вірменії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби у Закарпатській області (вул. Грибоєдова, буд. 12а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) повторно розглянути заяву громадянина Вірменії ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 ) про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання.

Стягнути на користь громадянина Вірменії ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (вул. Грибоєдова, буд. 12а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривен двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 15 листопада 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 17 листопада 2022 року.

СуддяЮ.Ю.Дору