Справа № 420/11328/21
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 420/11328/21

адміністративне провадження № К/990/29608/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О.О., перевіривши касаційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі № 420/11328/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесмікс» до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, карток відмови,

установив:

В липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесмікс» звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500110/2021/000047/2 від 03 червня 2021 року, №UA500110/2021/000057/2, від 18 червня 2021 року №UA500110/2021/000060/2, від 30 червня 2021 року №UA500110/2021/000065/2;

- визнати протиправними та скасувати картки відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби від 03 червня 2021 року №UA500110/2021/00068, №UA500110/2021/00086, від 18 червня 2021 року №UA500110/2021/00089, від 30 червня 2021 року №UA500110/2021/00097.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Одеська митниця за допомогою підсистеми «Електронний суд» 28 жовтня 2022 року звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі №420/11328/21, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів касаційної скарги, Єдиного державного реєстру судових рішень та згідно відомостей з Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», відповідач вже звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами, однак ухвалами Верховного Суду від 13 липня 2022 року, від 08 вересня 2022 року та від 20 жовтня 2022 року касаційні скарги було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як такі, що не містили підстав для касаційного оскарження спірних судових рішень. При цьому, у кожному зі своїх рішень Верховний Суд зазначив про незмістовність наведеного скаржником обґрунтування підстав для касаційного оскарження відповідно до пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та роз`яснив відповідачу вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, в тому числі, і у випадку подання касаційної скарги на підставі пунктів 1-4 частини четвертої статті 328, частини другої та третьої статті 353 цього Кодексу.

Під час перевірки вчетверте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України установлено, що вона повторює зміст попередніх касаційних скарг.

Так, аналогічно попередній касаційній скарзі, у поданій вчетверте касаційній скарзі скаржник вказує про неправильне застосування судами положень пункту 2 частини другої статті 52, пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 8 частини другої статті 53, пункту 2 частини шостої статті 54, частини першої статті 55, частин другої, четвертої, п`ятої, дев`ятої, десятої статті 58, частин першої-третьої статті 256, частин першої, четвертої статті 337 Митного кодексу України, частин другої, третьої, п`ятої статті 180, частин 1, 2 статті 189 Господарського кодексу України, статті 3, частини шостої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту 1.7 пункту 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 №201 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.09.2001 за №833/6024), Стандартного правила 3.11 розділу 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (дата підписання: 18.05.1973, дата приєднання України: 15.02.2011, дата набрання чинності для України: 15.09.2011); Стандартного правила 6.3, 6.4 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (дата підписання: 18.05.1973, дата приєднання України: 15.02.2011, дата набрання чинності для України: 15.09.2011), розділу VII Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.08.2015 за №1021/27466), пунктів 1, 2.2, 2.5, 2.12 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689; пунктів 18, 19, 21, 22 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі» (ЕСЕ/TRADE/148) (Женева, вересень 1983 року), розділу V Додатку до рекомендації №1 «Формуляр-зразок Організації Об`єднаних Націй для зовнішньоторговельних документів. Керівні принципи для застосування» (2001); частини першої статті 139 КАС України зазначає ті ж самі постанови Верховного Суду, посилання на які судом вже визнано таким, що не доводить застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Обґрунтування касаційної скарги, аналогічно попередньо поданим, зводиться виключно до незгоди із наданою судами першої та апеляційної інстанцій правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду; викладення обставин справи на підставі оцінки доказів, цитування встановлених контролюючим органом порушень та норм митного законодавства з абстрактним зазначенням, що судами рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Водночас у поданій касаційній скарзі скаржником зроблено вказівку на постанову Верховного Суду без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Подана касаційна скарга містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до того, що, на переконання скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази.

Крім того, звертаючись з касаційною скаргою скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій не встановлено всі обставини справи, не надано належної оцінки доказам, а судові рішення базуються на основі недопустимих доказів.

Ураховуючи те, що касаційна скарга містить посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, доводи щодо неповної оцінки доказів не можуть бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження.

Посилання скаржника на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України не містить жодних обґрунтувань.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою вчетверте, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом.

Змістовно обґрунтування касаційної скарги абсолютно не змінилося.

Доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до того, що, на переконання скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому неодноразово надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі № 420/11328/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесмікс» до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, карток відмови - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Шишов