Справа № 640/10647/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Київ № 640/10647/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проОфісу Генерального прокурора визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо неповного розрахунку у зв`язку із звільненим з військової служби прокурором спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України капітаном юстиції ОСОБА_1 , що виразився у неповній виплаті останньому компенсації за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки у сумі 52 592,54 грн.;

- зобов`язати виплатити ОСОБА_1 у зв`язку із звільненим з військової служби прокурором спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України невиплачену частину компенсації за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки у сумі 52 592,54 грн.;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 16 грудня 2019 року по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом із розрахунку 64354,5 грн. (шістдесят чотири тисячі триста п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят копійок) за місяць та 2145,15 грн. (дві тисячі сто сорок п`ять гривень п`ятнадцять копійок) за один день.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вважає, що Офісом Генерального прокурора () допушено протиправну бездіяльність, яка виразилася у неправильному застосуванні положень пунктів 8,10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) та незастосуванні положень п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260), при обчисленні розміру компенсації за 25 невикористаних днів щорічної основної відпустки, а саме не дораховано та не виплачено відповідну компенсацію у розмірі 52 592,54 грн. Також позивач просить суд стягнути компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/10647/21 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву, копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на адміністративний позов не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з 26 липня 2011 року по 16 грудня 2019 року безперервно проходив службу в органах прокуратури України, при цьому у період з 09.07.2015 по 16.12.2019 проходив військову службу в органах військової прокуратури, на посадах стажиста на посаді помічника прокурора та прокурора прокуратури району, прокурора та старшого прокурора прокуратури району та місцевої прокуратури, прокурора та старшого прокурора відділу прокуратури області, старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури регіону, слідчого в ОВС, старшого слідчого в ОВС та прокура відділу Генеральної прокуратури України.

Наказом Міністра оборони України від 02.12.2019 № 686 на підставі підпункту «г» п. 2, ч. 5, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас.

Наказом Генерального прокурора від 11.12.2019 №1092-вн ОСОБА_1 , прокурора спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, з 16.12.2019 виключено із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направлено особову справу до Голосіївського районного у місті Києві військового комісаріату.

Пунктом 2 наказу Генерального прокурора від 11.12.2019 №1092-вн зобов`язано Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України провести з позивачем повний розрахунок у зв`язку із звільненням з військової служби до виключення із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Згідно відповіді Офісу Генерального прокурора № 27/3-1209вих.-21 від 02.04.2021 залишок основної щорічної відпустки, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у військовослужбовця ОСОБА_1 перед його звільненням з військової служби станом на 16.12.2019 становить 25 днів.

Відповідно до розрахункового листа за грудень 2019 року позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості 25 днів у розмірі 28 763,71 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХПІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 40 цього Закону, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України, «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Розділом II Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо використання щорічних основних відпусток та отримання відповідної компенсації при звільненні у разі невикористання вказаної відпустки.

Відповідно до абз. 1-3 п. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі по тексту - Порядок № 260), на який посилається позивач, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому, грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Позивач наголошує на тому, що поданням на звільнення капітана юстиції ОСОБА_1 встановлена календарна вислуга років - 09 років 08 місяців 18 днів, тобто менша 10 років. Отже, за його позицією, з урахуванням календарної вислуги років вбачається його право, як військовослужбовця, звільненого у запас у зв`язку із проведенням організаційних заходів, на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки на момент звільнення з посади, в частині розрахунку компенсації за 25 невикористані дні щорічної основної відпустки, з урахуванням коефіцієнту 2,5 календарних дня. На момент його звільнення з військової служби з позивачем здійснили частковий розрахунок компенсації за 25 дні невикористаної щорічної основної відпустки (без урахування коефіцієнту 2,5) у сумі 28 763,71 грн. Таким чином, позивач вважає, що внаслідок незастосування відповідачем під час розрахунку компенсації за 33 дні невикористаної щорічної основної відпустки положень п. 3 розділу XXXI Порядок № 260, а саме коефіцієнту 2,5 календарні дні, останньому недонараховано та не виплачено компенсацію у розмірі 52 592,54 грн.

Згідно з вимогами пункту 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Підпунктом 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31.05.2012 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військовуслужбу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Щодо застосування до позивача положень наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», суд зазначає, що абзацом третім частини четвертої статті 27 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції до набрання чинності Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»), було визначено, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, є підзаконним актом Міністерства оборони України, та не може застосуватися органами прокуратури.

При цьому, грошове забезпечення військовим прокурорам здійснювалося на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», де пунктом 4-1 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури»).

Отже, щодо постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до якої затверджений цей наказ, то вона застосовувалася органами прокуратури лише в частині виплати окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить З0 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів.

Тож, на переконання суду, пункт 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, на яку посилається позивач, містить норму про те, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір компенсації за всі невикористані дні основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюються з такого розрахунку, тобто відпустка або компенсація надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку, зокрема, до позивача, вислуга до 10 календарних років - 2,5 календарних дні, тобто 25 календарних днів відпустки /12 місяців = 2,5.

Таким чином, вказана вище норма не містить посилання стосовно додаткових коефіцієнтів (коефіцієнт не згадується) для застосування до днів або сум компенсації за невикористані відпустки. Розрахунок позивача про «застосування кратності», яка начебто передбачена у Порядку №260, не закріплений законодавством. Позивачем помилково трактовано із контексту та неправильно застосовано обрахунок, що стосується обчислення відпусток у кількості 2,5 дні - за наявності вислуги до 10 календарних років. Вказаний позивачем обрахунок із застосуванням так званої кратності, яка як поняття взагалі відсутня у Положенні № 260, є лише формулою обрахунку кількості невикористаної частини відпустки перед звільненням з військової служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо неповного розрахунку у зв`язку із звільненим з військової служби прокурором спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України капітаном юстиції ОСОБА_1 , що виразився у неповній виплаті останньому компенсації за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки у сумі 52 592,54 грн.; зобов`язати виплатити ОСОБА_1 у зв`язку із звільненим з військової служби прокурором спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України невиплачену частину компенсації за 25 днів невикористаної щорічної основної відпустки у сумі 52 592,54 грн., задоволенню не підлягають, як і похідні від них щодо стягнення з Офісу Генерального прокурора () на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 16 грудня 2019 року по день ухвалення судового рішення за цим адміністративним позовом із розрахунку 64354,5 грн. за місяць та 2145,15 грн. за один день.

Аналізуючи підстави, що покладені в основу позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що такі доводи позивача є непідтвердженими та необґрунтованими.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.