Справа № 727/4813/16-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 р. м. Чернівці Справа № 727/4813/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2016 ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовом до Чернівецької міської ради, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)";

визнати протиправним та скасувати п. 4.2 рішення Чернівецької міської ради 7 сесії VII скликання від 26.05.2016 №266 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань";

зобов`язати Чернівецьку міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,1000 га у власність за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно поданих графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Постановою Шевченківського районного суду від 12.10.2016 у справі №727/4813/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 у справі №727/4813/16-а, в задоволенні вищевказаних позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №727/4813/16-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування пункту 4.2 рішення Чернівецької міської ради 7 сесії VII скликання від 26.05.2016 №266 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань"; зобов`язання Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки скасовано. У цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано пункт 4.2 рішення Чернівецької міської ради 7 сесії VII скликання від 26.05.2016 №266 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань", та зобов`язано Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2015 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,10 га у власність за адресом АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" скасовано. У цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.02.2020 справу №727/4813/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради №1400 від 03.11.2014 передано за підсудністю на розгляд Чернівецького окружного адміністративного суду.

11.03.2020 адміністративна справа №727/4813/16-а надійшла на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд головуючому судді Григорашу В.О.

Так, в поданому до суду позові ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03 листопада 2014 року №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)";

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою відмови у наданні йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки є рішення Чернівецької міської ради від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)", оскільки остання знаходиться в межах території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва м. Чернівцях надаються виключно на конкурентних засадах у відповідності до зазначеного рішення.

Оскаржуване рішення Чернівецької міської ради від 03.11.2014 №1400, на думку позивача, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам статті 116-118 Земельного кодексу України та Законам України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про основи містобудування", а також Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №290 від 16.11.2011.

Позивач посилався на те, що схема та опис меж території на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні) повинна була бути затверджена, як текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. Однак, такі відсутні. Вказував, що розроблення та затвердження відповідно до плану зонування території передбачає певний порядок дій, які необхідно вчинити відповідно до законодавства України. Зокрема, на думку позивача повинно бути прийняте рішення про розроблення плану зонування території. План зонування території розробляється суб`єктами господарювання, які мають в своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат. Під час розроблення проектів містобудівної документації повинні бути проведенні громадські слухання щодо врахування громадських інтересів.

Крім того, оскаржуване рішення не затверджувалося у встановленому законом порядку, як того вимагають положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про основи містобудування", Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290, відповідно не є містобудівною документацією та не може обмежувати права громадян на отримання вільної земельної ділянки (дозволу на розробку проекту землеустрою), і згідно положень статті 118 Земельного кодексу України така відмова не може вважатись обґрунтованою та вмотивованою. Зазначене рішення не містить жодних заборон щодо виділення земельних ділянок учасникам бойових дій без конкурсу.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що місце розташування земельної ділянки, яку позивач мав намір отримати безоплатно у власність для будівництва житлового будинку ( АДРЕСА_1 ), не відповідає вимогам нормативно-правового акту, а саме: рішенню Чернівецької міської ради VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)". Зазначеним рішенням затверджено схему та опис меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні).

Зазначив, що твердження позивача про те, що оскаржуване рішення від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" є містобудівною документацією та регуляторним актом, яке прийняте з порушенням вимог щодо порядку оприлюднення та громадського обговорення такого акта, не відповідає дійсності, оскільки воно не регулює господарські або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, а також не регулює планування, забудову та інше використання територій для містобудівних потреб.

Вказував, що зазначене рішення є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування, який повинен враховуватись Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради при підготовці рішень щодо розпорядження комунальним майном - землею, яка належить територіальній громаді міста Чернівців.

Ухвалою судді Григораша В.О. від 13.03.2020 адміністративну справу №727/4813/16-а прийнято до свого провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради №1400 від 03.11.2014 та призначено підготовче засідання по справі на 14.04.2020.

Водночас, на виконання вказаної ухвали суду відповідача, відповідно до частин 4-8 статті 264 КАС України, зобов`язано опублікувати оголошення про оскарження рішення Чернівецької міської ради №1400 від 03.11.2014 у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

19.06.2020 відповідачем надано до суду докази опублікування оголошення про оскарження рішення Чернівецької міської ради №1400 від 03.11.2014 у офіційних матеріалах "Чернівці" №24 (1544), 18.06.2020, про що свідчить витяг з даного офіційного видання.

Підготовче засідання призначене на 14.04.2020 відкладене на 16.06.2020, у зв`язку із встановленням на всій території України карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211.

Підготовче засідання призначене на 16.06.2020 відкладено на 07.07.2020, для надання відповідачем додаткових доказів.

Усною ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 07.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.07.2020.

Судове засідання призначене на 28.07.2020 відкладено на 08.09.2020, у зв`язку з неявкою сторін.

В судове засідання призначене на 08.09.2020 позивач не з`явився, відповідач подав заяву розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

08.09.2020, на підставі заяви відповідача та у зв`язку з неявкою позивача, суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження, за наявними у ній матеріалів.

З`ясувавши обставини справи на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, якими вони обґрунтовуються, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 09.08.2013 Шевченківським РВ УДМС України в Чернівецькій області (а.с. 7-8 т. 1).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 09.03.2016 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 9 т.1).

07.09.2015 позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою щодо виділення, йому, як учаснику антитерористичної операції, земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку, надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,1000 га у власність за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд.

Пунктом 4.2. Рішенням 7 сесії Чернівецької міської ради VII від 26.05.2016 №266 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань", вирішено: відмовити учаснику антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га, у власність за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в зв`язку з розміщенням земельної ділянки в межах території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівці надаються виключно на конкурентних засадах (підстава: рішення міської ради VI скликання від 03.11.2014 №1400).

Пунктом 4.2.1 рішення запропоновано позивачу земельну ділянку в масиві забудови обмеженого АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10 т. 1).

Рішенням 56 сесії Чернівецької міської ради VI від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)", вирішено: затвердити схему та опис меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні) (а.с. 35-36).

В опис меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні) визначені "Додатком до рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400" та "Викопіюванням з схеми території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах", входить і АДРЕСА_1 .

Вважаючи протиправними рішення Чернівецької міської ради №266 від 26.05.2016 року та рішення Чернівецької міської ради №1400 від 03.11.2014 позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

За наслідками розгляду вказаного позову, постановою Шевченківського районного суду від 12.10.2016 у справі №727/4813/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 у справі №727/4813/16-а, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Чернівецької міської ради №266 від 26.05.2016 року та рішення Чернівецької міської ради №1400 від 03.11.2014.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №727/4813/16-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування пункту 4.2 рішення Чернівецької міської ради 7 сесії VII скликання від 26.05.2016 №266 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань"; зобов`язання Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки скасовано. У цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано пункт 4.2 рішення Чернівецької міської ради 7 сесії VII скликання від 26.05.2016 №266 "Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань", та зобов`язано Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2015 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,10 га у власність за адресом провулок Курильський для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" скасовано. У цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд Верховним Судом в постанові від 30.01.2020 у справі №727/4813/16-а зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано особливості провадження у справах щодо оскарження такого, що визначено статтею 171 КАС України (у редакції, на час звернення позивача до суду з позовом).

Колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржуване рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03 листопада 2014 року №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування.

Проте останніми не враховано особливості провадження у справах щодо оскарження такого, що визначено статтею 171 КАС України (у редакції, на час звернення позивача до суду з позовом).

Так як суди попередніх інстанцій помилково не врахували, що однією з вимог позову є скасування нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування (на який відповідач послався, як на підставу відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність), позов у цій частині необхідно направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначено статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Розглянувши позовну заяву з урахуванням особливостей розгляду справ щодо оскарження нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування, суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1-2 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Частиною 1 статті 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина 2 статті 78 Земельного кодексу України).

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначено статтею 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач звертався до Чернівецької міської ради із заявою щодо виділення йому, як учаснику антитерористичної операції, земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,1000 га у власність за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд.

Однак, відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га у власність за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з розміщенням земельної ділянки в межах території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаються виключно на конкурентних засадах.

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 03.11.2014 №1400, з яким і не погоджується позивач.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, Чернівецькою міською радою затверджено схему та опис меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні).

Так, обґрунтовуючи протиправність рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 03.11.2014 №1400 позивач посилався на те, що рішення суперечить нормам Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", Закону України "Про місцеве самоврядування", Земельного кодексу України та вплинуло на його конституційне право на отримання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність.

Частиною 12 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначає Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09.2003 №1160-IV (далі Закон №1160-IV).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Окрім спрямування документу на регулювання господарських відносин та/або адміністративних відносин між органами державної влади та суб`єктами господарювання, для визнання його регуляторним актом необхідна сукупна наявність таких ознак: прийняття уповноваженим на це регуляторним органом; встановлення, зміна чи скасування норма права; застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб.

Беручи до уваги аналіз вказаних норм, суд приходить до висновку, що рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 прийняте регуляторним органом - органом місцевого самоврядування, змінює норми права, стосується невизначеного кола осіб (оскільки стосується затвердження схем та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" для всього населення міста Чернівці), спрямоване на правове регулювання адміністративних відносин між Чернівецькою міською радою та Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, а також оскаржуване рішення розраховано на довгострокове та неодноразове застосування.

Відтак, твердження відповідача про те, що оскаржуване позивачем рішення не регулює господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання є безпідставними та необґрунтованими, а тому такі суд не бере до уваги.

Як передбачено статтею 4 Закону №1160-ІV серед принципів державної регуляторної політики є, зокрема, прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Статтею 5 Закону №1160-ІV визначено, що забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності.

Згідно статті 7 Закону №1160-ІV регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.

Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.

Якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 8 Закону №1160-ІV стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій. Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен: визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них; визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта; визначити цілі державного регулювання; визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин; аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей; описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави; обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені; оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги; оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта; визначити показники результативності регуляторного акта; визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.

Якщо проект регуляторного акта одночасно містить норми, що регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами чи іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, та норми, що регулюють інші суспільні відносини, а також індивідуально-конкретні приписи, то аналіз регуляторного впливу готується лише щодо норм, які регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Отже, із системного аналізу вказаних норм вбачається, що кожен проект регуляторного акту в обов`язковому порядку супроводжується аналізом регуляторного впливу, який містить: обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта; аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище; забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави; обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження проведення аналізу регуляторного впливу перед прийняттям рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)".

Частинами 1-4 статті 9 Закону №1160-ІV передбачено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону №1160-ІV повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Отже, у відповідності до норм Закону №1160-ІV усі проекти регуляторних актів підлягають обов`язковому оприлюдненню. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту повинно містити: стислий виклад змісту проекту регуляторного акту; поштову та електронну адресу розробника проекту регуляторного акту та інших органів, до яких надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від громадськості, та про спосіб надання до регуляторного органу зауважень та пропозицій.

Тобто, з указаного вище вбачається, що усі проекти регуляторних актів підлягають обов`язковому оприлюдненню разом із відповідним аналізом регуляторного впливу.

Однак, усупереч указаній нормі, відповідачем не надано суду доказів оприлюднення проекту регуляторного акта разом із аналізом регуляторного впливу.

Згідно частини 6-8 статті 9 Закону №1160-ІV строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

Із указаного слідує, що крім зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, які приймаються розробником регуляторного акту, розробник може проводити і громадські слухання для обговорення проекту регуляторного акта.

Так, Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин листом від 02.07.2016 за №18-61/04/01-інф повідомлено позивача про те, що громадські слухання з питання виділення території на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні), а також засідання архітектурно-містобудівної ради з розгляду схеми території на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні) не проводились.

Згідно частини 1-4 статті 10 Закону №1160-ІV стосовно кожного регуляторного акта послідовно здійснюються базове, повторне та періодичне відстеження його результативності. Відстеження результативності регуляторного акта включає: виконання заходів з відстеження результативності; підготовку та оприлюднення звіту про відстеження результативності. Для відстеження результативності регуляторних актів можуть бути використані статистичні дані та дані наукових досліджень і соціологічних опитувань.

Відповідно до частин 10-13 статті 10 Закону №1160-ІV виконання заходів з відстеження результативності регуляторного акта забезпечується регуляторним органом, який прийняв цей акт, якщо інше не встановлено цим Законом.

Строк виконання заходів з відстеження результативності регуляторного акта не може бути більшим ніж сорок п`ять робочих днів.

Регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, якщо інше не встановлено цим Законом, готує звіт про відстеження результативності цього регуляторного акта та не пізніш як у десятиденний строк з дня підписання цього звіту оприлюднює його у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У звіті про відстеження результативності регуляторного акта зазначаються: кількісні та якісні значення показників результативності, що є результатами відстеження результативності; дані та припущення, на основі яких здійснено відстеження результативності, а також способи їх одержання; використані методи одержання результатів відстеження результативності.

Статтею 11 Закону №1160-ІV визначено, що перегляд регуляторного акта здійснюється: на підставі аналізу звіту про відстеження результативності цього регуляторного акта; за ініціативою регуляторного органу, який прийняв відповідний регуляторний акт; в інших випадках, передбачених Конституцією та іншими законодавчими актами України.

У разі наявності підстав, визначених у частині першій цієї статті, регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, а у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, - інший орган може приймати рішення про зупинення дії регуляторного акта, визнання його неконституційним, про скасування чи про необхідність залишення цього регуляторного акта без змін або про необхідність його перегляду.

Якщо відповідно до цього Закону рішення щодо регуляторного акта, визначені в частинах другій та третій цієї статті, приймаються іншим органом, цей орган подає відповідні пропозиції регуляторному органу, який прийняв відповідний регуляторний акт.

Частиною 5 статті 12 Закону №1160-ІV передбачено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Згідно частин 1, 5 статті 13 Закону №1160-ІV повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет. Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

Регуляторні органи публікують у друкованих засобах масової інформації та/або розміщують на своїх офіційних сторінках у мережі Інтернет або оприлюднюють в інший спосіб, у тому числі через телебачення і радіо, інформацію про здійснення ними регуляторної діяльності (стаття 14 Закону №1160-ІV).

Як вбачається із матеріалів справи, листом від 04.10.2016 №01/02-05/3178 виконавчий комітет Чернівецької міської ради повідомив Шевченівський районний суд міста Чернівці про те, що рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" оприлюднене на офіційному веб-порталі міської ради 06.12.2014 (т. 1 ст. 97).

Разом із цим, суд зазначає, що лише оприлюднення на офіційному веб-порталі міської ради оскаржуваного позивачем рішення не підтверджує проведення відповідачем аналізу регуляторного впливу та інших визначених законом процедур щодо регуляторного акта.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження оприлюднення разом із рішенням Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 і аналізу регуляторного впливу, як того вимагає стаття 9 Закону №1160-ІV.

Згідно статті 25 Закону №1160-ІV регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений; проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом; щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

Наведені норми права свідчать про те, що прийняття та оприлюднення проекту регуляторного акта складається з декількох етапів. Однак відповідачем не дотримано встановленої Законом №1160-ІV процедури.

Суд зазначає, що відповідачем у встановлений Законом спосіб не вчинено, а ні включення проектів оскаржуваних актів до плану регуляторної діяльності, а ні повідомлення про оприлюднення проекту регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій, а ні відповідного аналізу регуляторного впливу та не проведено належним чином їх обговорення.

Вказане, на думку суду, є порушенням принципу прозорості та врахування громадської думки та тягне порушення прав як позивача, так і інших громадян - мешканців м. Чернівці.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)", яке є регуляторним актом прийнято з порушенням норм Закону №1160-ІV.

Щодо доводів відповідача стосовно не порушення оскаржуваним рішенням прав позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "порушене право" за захистом якого особа може звернутися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції та законом України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благам; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтересів регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Суд звертає увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, як стверджує про їх порушення.

Отже, враховуючи зазначене, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача суб`єкта владних повноважень. Створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)", на момент виникнення спірних правовідносин у даній справі, беззаперечно порушено права та законні інтереси позивача, оскільки вказане рішення слугувало підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га, у власність за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в зв`язку з розміщенням земельної ділянки в межах території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівці надаються виключно на конкурентних засадах.

У зв`язку із цим, суд звертає увагу на те, що ні Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", ні Земельним кодексом України не визначено норм, які б надавали можливість органам місцевого самоврядування встановлювати обмеження щодо реалізації закріплених Конституцією та Земельним кодексом України законних прав громадян України на одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування не можуть скасовувати чи обмежувати права громадян, які закріплені Конституцією України та чинним законодавством України, в тому числі і набуття права на землю та встановлювати порядок його набуття інший, ніж передбачено нормативними актами вищої юридичної сили.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)" обмежило право ОСОБА_1 на одержання земельної ділянки із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, яке гарантоване йому Конституцією України та Земельним кодексом України.

Водночас, даний нормативно-правовий акт може потягнути за собою порушення прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно ч. 9 ст. 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Згідно ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

З огляду на викладене, беручи до уваги особливості розгляду справ щодо оскарження нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування, зважаючи на невідповідність рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 принципам державної регуляторної політики та невиконання регуляторним органом зазначених вище обов`язкових процедур під час його прийняття, а також порушення закріплених Конституцією та Земельним кодексом України прав позивача на одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для визнання протиправним та нечинним рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)".

Щодо доводів позивача, зокрема щодо не затвердження схеми та опису меж території на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні), як текстових та графічних матеріалів, а також не затвердження оскаржуваного рішення у встановленому законом порядку, як того вимагають Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закон України "Про основи містобудування", Порядок розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290, то такі суд оцінює критично, адже вони не мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що схема та опис меж території, визначених у додатку 1 рішення Чернівецької міської ради від 03.11.2014 №1400 не являються містобудівною документацією, як про це зазначено Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин у листі від 18.08.2016 №Ц-83/-04/01-інф.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03.11.2014 №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)", у порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та нечинним такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Водночас суд зазначає, що згідно ст. 265 КАС України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 964,61 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та нечинним рішення Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання від 03 листопада 2014 року №1400 "Про затвердження схеми та опису меж території, на якій вільні земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва в м. Чернівцях надаватимуться виключно на конкурентних засадах (аукціоні)".

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 964,61 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Чернівецька міська рада (Центральна площа, 1, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002, ).

Суддя В.О. Григораш