Справа № 183/5091/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2022 року Справа № 183/5091/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "ТІР" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язати вчинити певні дії, -
23.08.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "ТІР" звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд:
- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автотранспортне підприємство ТІР за абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт - закрити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 19.10.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
20.10.2022 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено наступне. Відповідно до п. 3, 4 Порядку 422, був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_1 з причепом ROBINE INDUSTRIE, державний номер НОМЕР_2 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він використовуються позивачем. Водій передав для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та причепу, документи на вантаж. Під час перевірки встановлено, що на момент проведення перевірки був відсутній тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб та погоджений маршрут руху під час перевезення небезпечного вантажу, які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам. Також зазначає, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні буди звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.01.2022 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 26.01.2022 року №1809/823.2/18-22 видано направлення на рейдову перевірку транспортних засобів № 014453 в період з 31 січня 2022 року до 07.02.2022 року.
03.02.2022 року старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_1 з причепом ROBINE INDUSTRIE, державний номер НОМЕР_2 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він використовуються позивачем. Водій передав для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та причепу, документи на вантаж.
Під час перевірки відповідачем встановлено порушення відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 3, част. 1, а саме перевезення небезпечного вантажу за відсутністю на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній тимчасовий реєстраційний талон та відсутнє погодження маршруту руху транспортного засобу під час провезення небезпечних вантажів.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення посадовою особою відповідача було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 326435 від 03.02.2022 року.
Водій зі змістом акту ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився, що підтверджується відміткою у вищезгаданому акті перевірки.
28.07.2022 року начальником Відділу було проведено розгляд акту № 326435 від 03.02.2022 року та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №317920, відповідно до якої до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 гривень відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яку було надіслано позивачу засобами поштового зв`язку.
Не погоджуючись із вказаною постановою про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III та інші нормативно-правові акти в редакції, чинні на час здійснення рейдової перевірки транспортного засобу).
Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Згідно частини 1 статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Так, згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до загального фонду Державного бюджету України, крім 50 відсотків адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - сімнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що зараховуються до державного дорожнього фонду, створеного у складі спеціального фонду Державного бюджету України.
Статтею 1 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» визначено класи небезпечних речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний:
приймати небезпечні вантажі до перевезення, якщо вантаж і документи на нього відповідають встановленим вимогам;
забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами;
у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів: забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерство внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск де перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійне контролювати стан транспортного засобу і вантажу.
Відповідно до статті 48 Закону України Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
Як вбачається з матеріалів справи, у перевізника на момент проведення перевірки був відсутній тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб та погоджений маршрут руху під час перевезення небезпечного вантажу, які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Отже, з наведеного слідує, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники-суб`єкти господарювання несуть фінансову відповідальність.
Водночас, суд зазначає, що Постановою Кабінет Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі Порядок №1567).
Згідно пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
Як визначено абзацом 1 пунктом 16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Пунктом 21 Порядку №1567 визначено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис (пункт 22 Порядку №1567).
У цій справі судом встановлено, що уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номер НОМЕР_1 з причепом ROBINE INDUSTRIE, державний номер НОМЕР_2 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено порушення за яке відповідальність передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 3, част. 1, а саме перевезення небезпечного вантажу за відсутністю на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній тимчасовий реєстраційний талон та відсутнє погодження маршруту руху транспортного засобу під час провезення небезпечних вантажів, що підтверджується актом № 326435 від 03.02.2022 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Щодо наявності тимчасового реєстраційного талону у позивача, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалося вище, статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до документів, які надав водій уповноваженій особі відповідача, а саме товарно-транспортної накладної автомобільний перевізник ТОВ «АТП «ТІР» ліцензіат з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями, транспортний засіб на якому здійснювались перевезення небезпечних вантажів DAF, державний номер НОМЕР_1 з причепом ROBINE INDUSTRIE, державний номер НОМЕР_2 згідно свідоцтва належить ОСОБА_1 .
Пунктом 27 постанови Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1001 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом» до використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які:
зареєстровані відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388;
є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізинг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон.
Відповідно до додатку 3 Ліцензійних умов, для використання ліцензіатом транспортних засобів, необхідно подати відомості про транспортні засоби де в графах 7, 10 читко визначено що ТЗ повинні бути зареєстровані за ліцензіатом.
Згідно п. 6.3. Наказу МВС України від 11.08.2010 року № 379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа (договору), який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.
Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки DAF, моделі 9 FT XF 95.430, 2006 року випуску, тип - спеціалізований вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_4 є ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 власником транспортного засобу марки ROBINE, модель SR3400RA, 1995 року випуску, тип ТЗ - спеціалізований напівпричіп н/пр-цистерна небез-е, реєстраційний номер НОМЕР_6 є ОСОБА_1 .
Згідно з договором позички від 14.11.2017 року, копія якого міститься в матеріалах даної справи, ОСОБА_1 безоплатно передала позивачу в користування транспортний засіб марки DAF, моделі 9 FT XF 95.430, 2006 року випуску, тип - спеціалізований вантажний тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Підпунктом 2 п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України № 1001 від 02.12.2015 року зазначено, що до використання під час провадження господарської діяльності
допускаються транспорті засоби, які: є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізинг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон, якщо передбачено їх оформлення.
Тобто вказана норма за способом викладення диспозиції є відсильною, вона висилає до іншої норми цієї ж галузі права, яка регулює дані відносини.
Видача тимчасових реєстраційних талонів регулюється «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року (далі - Порядок державної реєстрації).
Відповідно до вказаного Порядку оформлення тимчасового реєстраційного талону в разі передання транспортного засобу в тимчасове користування не передбачено.
Також в абзаці 5 п. 16 Порядку державної реєстрації зазначається, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпоряджання транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпоряджання транспортним засобом.
Жодним чинним нормативно-правовим документом не передбачено отримання тимчасового реєстраційного талону в разі передання транспортного засобу в тимчасове користування.
Щодо відсутності у позивача погодженого з відповідним підрозділом Національної поліції України маршрут руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів, суд зазначає наступне.
Відповідно до акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 326435 від 03.02.2022 року, перевірка відбулась об 11 год. 40 хв., відповідно до товарно-транспортної накладної № ОР-00-000173 від 21.01.2022 року завантаження транспортного засобу відбулося лише о 20 годині 20 хв., тобто об 11 год. 40 хв. (час перевірки) транспортний засіб рухався з порожньою цистерною під завантаження.
Погодження маршруту руху під час перевезення небезпечних вантажів регулюється Порядком погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів затвердженого Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 656 від 04.08.2018 року.
Відповідно до вказаного Порядку перевезення небезпечних вантажів, які належать до вантажів підвищеної небезпеки, без погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого поліцією, здійснюється, якщо перевезення вантажу частково або повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень розділу 1.1.3 додатка А до ДОПНВ. Так відповідно п.п. 1.1.3.5 пункту 1.1.3 додатку А до ДОПНВ положення ДОПНВ не застосовуються до порожньої неочищеної тари.
Таким чином відповідач застосував штрафні санкції не під час перевезення з небезпечних вантажів, а на підставі товарно - транспортної накладної, тобто без доведення факту вчинення правопорушення.
Що доводів позивача про те що, посадовими особами відповідача було порушено процедуру розгляду справи суд зазначає наступне.
Так, згідно пунктів 25-27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи (пункт 25 Порядку №1567).
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (пункт 26 Порядку №1567).
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі (пункт 27 Порядку №1567).
Так, позивач у цій справі зазначає, що справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядалася поза межами встановленого строку.
Отже, розгляд вказаної справи відбувся зі спливом майже шести місяців з дня складання акту № 326435, що свідчить про порушення відповідачем пункту 25 Порядку №1567.
Щодо позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автотранспортне підприємство ТІР за абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;
7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;
8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;
8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;
9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;
12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;
13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Отже, положеннями КАС України не передбачено такого способу відновлення порушених прав позивача, як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю Автотранспортне підприємство ТІР за абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 2481,00 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 1240,50 грн.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна