Справа № 420/10650/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10650/22
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2022 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №54 від 01.07.2022 року про відмову в призначені пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з урахуванням висновків суду у справі призначити ОСОБА_1 з 11.02.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»;

- вирішити питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 року №1-Р/2020 по справі №1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п. „б-„ г ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII. Отже, на переконання позивачки, застосуванню підлягає п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ та відсутність такої обов`язкової умови для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 як наявність до 01.04.2015 року необхідного пільгового стажу роботи 7 років 6 місяців. Таким чином, позивачка вважає, що винесене рішення суперечить діючому законодавству та грубо порушує соціальні права ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що при повторному розгляді заяви прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 , оскільки за період до 01.04.2015 у позивачки відсутні необхідні 7 років 6 місяців пільгового стажу роботи за Списком № 1. Апелянт вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення про відмову позивачки в призначенні пенсії на пільгових умовах. Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 11.02.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах, апелянт вказує,що задовольняючи позовні вимоги позивача суд не врахував, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не згодна, вважає, що суд першої інстанції правильно та повно встановив усі обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на зазначене, позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі № 420/10650/22 -без змін.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

11.02.2021 позивач звернулася до Селидовського об`єднаного управління ПФУ Донецької області через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою до про призначення пенсії згідно п.1 ч. 2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з заявою позивачкою було надано скан-копії документів:

- паспорту ВВ776506;

- ідентифікаційного номеру;

- трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.01.1997;

- диплому про навчання серії НОМЕР_4 від 29.04.1996 (без додатку);

- довідки про підземні спуски з шахти ВП шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 26/62 від 10.02.2021;

- довідки, що підтверджує пільговий характер роботи видані ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» № 32 від 10.02.2021;

- свідоцтва про укладення шлюбу серії № НОМЕР_5 від 22.08.1998, серії НОМЕР_6 від 01.09.2007;

- накази про атестацію робочих місць ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» №2/33 ОТ від 28.04.2005, № 2/44 ОТ від 23.04.2010, № 2/35 від 06.03.2014;

- свідоцтва про народження дітей серії НОМЕР_7 від 11.05.1999, серії НОМЕР_8 від 09.10.2007, серії НОМЕР_9 від 01.06.2010.

16.02.2021 Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області за наслідками розгляду заяви позивача прийняли рішення про відмову в призначенні пенсії. Відповідно до наданих документів та індивідуальної відомості про застраховану особу від 16.02.2021 страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 років 09 місяців 20 днів та пільговий стаж за СП № 1 складає 03 роки 08 місяців 22 дні. До пільгового стажу не зараховано період з 03.08.2016 по 31.12.2020 за професією головний геолог дільниці «управління» зайнятий на підземних роботах 50% і більше робочого часу в обліковому періоді на підприємстві ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська», так як постановою КМ України від 24.06.2016 №461 передбачені професії, зайнятість в яких повний робочий день в підземних умовах. Отже, якщо працівник, який мав право на пенсію за віком на пільгових умовах до введення в дію постанови № 461 ( набрала чинності 03.08.2016) продовжує працювати за професією чи посадою, яку в постанові № 461 не зазначено, пільговий стаж йому зараховується до 02.08.2016 включно. Не зараховано до пільгового стажу періоди роботи головним геологом дільниці та геологом дільниці «управління» з 22.04.2013 по 15.05.2013, 15.07.2013 по 15.09.2013, з 25.11.2013 по 17.12.2013, з 28.01.2014 по 09.02.2014, з 15.03.2014 по 31.12.2014, так як згідно довідки про підземні спуски не відпрацьовано 50% робочого часу в облікових періодах на підземних роботах. Не зараховано до страхового стажу період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі, так як відсутні документи, підтверджуючі період навчання. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019 на підприємстві ВП 1-3 «Шахта 1-3 «Новогродівка» ДП «Селидіввугілля», оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за ці періоди до ДПС України (ОК-5 від 16.02.2021). Рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. б-г ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ із змінами, б несеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII. На момент звернення положення Закону № 1058-IV не визнавались такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними. За таких обставин відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців та з недосягненням вище вказаного пенсійного віку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі №200/8354/21, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 16.02.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15) та з урахуванням висновків суду по справі, зарахувати до спеціального (пільгового) страхового стажу за списком № 1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду з 03.08.2016 по 31.12.2020; до страхового (загального) стажу періодів з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019;

- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили 06 січня 2022 року.

01 липня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №54.

У спірному рішенні зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/8354/21 від 06.12.2021 року скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 16.02.2021 року про відмову в призначенні пенсії, до пільгового стажу роботи за Списком №1 зараховано період роботи з 03.08.2016 року по 31.12.2020 рік та до страхового стажу зараховано період роботи з 01.07.2018 року по 31.07.2018 рік, з 01.08.2019 року по 31.12.2019 рік. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/8354/21 від 06.12.2021 року за результатами повторного розгляду заяви від 11.02.2021 року з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 по справі №1-5/2018 (746/15) відповідно до пункту а статті 13 Закону України №1788, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення страховій стаж заявниці станом на 01.04.2015 року обчислено та становить 15 років 3 місяці 23 днів, з них пільговий стаж роботи за Списком №1 (набутий на 01.04.2015 року) - 2 роки 4 місяці 21 дні. За таких обставин, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 по заяві від 11.02.2021 року відповідно до пункту а статті 13 Закону №1788, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, оскільки за період до 01.04.2015 року у заявниці відсутні необхідні 7 років 6 місяців пільгового стажу роботи за Списком №1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивачки до відповідача із заявою від 11.02.2021 року про призначення пенсії, позивачка мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до внесення змін Законом №213-VIII) оскільки досягла необхідного віку та мала необхідний страховий (загальний та спеціальний) стаж.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки -після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

« Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі №500/1879/20.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії від 11.02.2021 року позивачці вже виповнилось 45 років та вона мала більше 7 років 6 місяців необхідного пільгового стажу роботи в умовах зайнятості повний робочий день на роботах (посадах), які віднесені до Списку №1, що було достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №54 від 01.07.2022 року про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в пункті 111 Рішення від 26 лютого 2015 року [(справа «Заїченко проти України (№ 2)» (Заява № 45797/09)] вказав на те, що Суд вже постановляв, що вичерпанню підлягають лише ефективні національні засоби правового захисту (див. пункт 84). Суд нагадує, що для того, щоб бути ефективним, засіб правового захисту має бути незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів влади і бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59, від 6 вересня 2005 року); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення; а також забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-XI).

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що з метою ефективного правового захисту стверджувального порушення, яке виявилось у відмові пенсійним органом в призначенні пенсії позивачці, яка має право на цю пенсію, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 11.02.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків суду у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик