Справа № 460/19875/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 460/19875/22 пров. № А/857/11046/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги",

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року про повернення позовної заяви (суддя Махаринець Д.Є., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 08.07.2022),

в адміністративній справі №460/19875/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" до Радивилівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Держпраці у Рівненській області,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У червні 2022 року позивач ТзОВ "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Радивилівського відділу ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного МРУМЮ (м.Львів), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69169829 від 07.06.2022 року, винесену старшим державним виконавцем Радивилівського ВДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного МРУМЮ (м.Львів) Невинною К.В. за результатом розгляду заяви Управління Держпраці у Рівненській області про примусове виконання постанови №РВ400а/04-05/000024/ІП ФС від 24.06.2021 року про стягнення 30000 грн. штрафу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсен Маркет».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 вказану позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу, на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України, оскільки у позові не вказано хто його підписав.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та помилкового висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України. З цього приводу зазначає скаржник, що позов подано особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, підписано особою, яка має право її підписувати, із зазначенням її посадового становища, що виключало застосування судом першої інстанції п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 08.07.2022 про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Також апелянт просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги; на професійну правничу допомогу згідно остаточного розрахунку, поданого до суду у встановлений законом строк; понесені представниками позивача, що пов`язані із їх прибуттям до Восьмого апеляційного адміністративного суду (при необхідності).

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Згідно ч.1 ст.55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.2 ст.55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (п.3 ч.4 ст.169 КАС України).

Повертаючи позовну заяву ТзОВ "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги", суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява містить підпис, проте не вказано кому цей підпис належить, що унеможливлює встановлення судом факту підписання поданого позову саме позивачем, а тому суд вважав, що у вказаній справі позовну заяву підписано та подано від позивача особою, повного найменування посади, відповідно, особою, яка не підтвердила належним чином свої повноваження щодо підписання позовної заяви. Тому суд дійшов висновку про те, що вказані обставини є підставами для повернення позивачу позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, з таких підстав.

З аналізу вищенаведених положень КАС України видно, що правом підпису апеляційної скарги поданої юридичною особою, суб`єктом владних повноважень, який не є юридичною особою, наділений керівник, уповноважений член виконавчого органу або представник, повноваження якого повинні бути визначені у відповідному документі, що посвідчує такі повноваження.

При цьому, нормами КАС України не передбачено вимоги надавати відповідні документи на підтвердження права керівника діяти від імені такої юридичної особи.

Як видно з позовної заяви у вказаній справі, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" за №17-02/06-22 від 17.06.2022 року підписаний директором ТзОВ Бернацьким О.В. та завірений круглою печаткою товариства.

Згідно додатків до позовної заяви позивачем було долучено завірену копію виписки ТзОВ з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно якої керівником Товариства є Бернацький Олег Васильович, який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. Вказана особа і підписала позовну заяву.

Вказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не мав будь-яких перешкод переконатися у тому, що директор ТзОВ Бернацький О.В., який підписав позов, є керівником ТзОВ "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги".

Однак, суд першої інстанції, не переконавшись, що позову заяву підписано належною особою, тобто особою, яка має право на її підписання, безпідставно зробив висновок про необхідність повернення позовної заяви за правилами, визначеними п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч.1 ст.7 Закону).

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (ч.3 ст.9 Закону).

При цьому, відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», витяг з Єдиного державного реєстру містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Так, згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги", значиться Бернацький Олег Васильович як керівник, який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не наведено обґрунтувань щодо можливих сумнівів у тому, що ОСОБА_1 (особа, яка підписала позовну заяву) дійсно являється директором (керівником) ТзОВ "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги".

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в обґрунтування позиції про відсутність у особи, яка підписала позовну заяву, повноважень представляти інтереси ТзОВ "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги", не вжив заходів, спрямованих на встановлення факту наявності чи відсутності у вказаної особи відповідного обсягу повноважень.

В такій ситуації являються необґрунтованими і передчасними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути фактичним та реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п.1 ст.6 Конвенції.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до вимог статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Тому, оскаржену ухвалу суду від 08.07.2022 року слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Відносно вимог апелянта про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Радивилівського ВДВС у Дубенсьному районі Рівненської області Західного МРУМЮ (м.Львів) на користь ТзОВ «Редакція Радивилівської районної газети «Прапор Перемоги» судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п.1 ч.3 цієї статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до п.п. б, в п.4 ч.1 ст.322 КАС України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що судові витрати підлягають стягненню на користь позивача при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень. При цьому, питання щодо розподілу судових витрат по справі вирішує суд, який розглядає по суті позовні вимоги.

Судом апеляційної інстанції в цій справі позовні вимоги ТзОВ "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" не задовольнялися і спір по суті позовних вимог не вирішується, у зв`язку з чим відсутні підстави щодо проведення розподілу судових витрат.

Тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог апелянта (позивача) про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, витрат на професійну правничу допомогу, витрат пов`язаних із прибуттям до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" задоволити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №460/19875/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" до Радивилівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У задоволенні апеляційних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція Радивилівської районної газети "Прапор Перемоги" щодо стягнення судових витрат відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль