Справа № 440/4164/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2022 року м. ПолтаваСправа №440/4164/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Інформаційного агентства (надалі також відповідач), у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача з приводу не нарахованої та невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 01.01.2016 по 01.06.2016, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.08.2021;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 01.01.2016 по 01.06.2016, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.08.2021.
Позовні вимоги обґрунтував посиланням на наявність у нього права на одержання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві проти позову заперечував /а.с. 27-31/, вказував на те, що лише щорічна відпустка підлягає поділу на частини, перенесенню на інший період та грошовій компенсації під час звільнення. Додаткова ж відпустка окремим категоріям ветеранів війни, визначена статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", не належить до виду щорічних відпусток. Виходячи з норм статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказана відпустка є пільгою, гарантованою державою. Оскільки така відпустка не належить до виду щорічних, то на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток щодо поділу на частини, перенесення на інший період, виплати грошової компенсації під час звільнення тощо. Крім того, відповідач зазначив, що грошова компенсація за 2016 рік ОСОБА_1 не виплачена, оскільки він у період з 01.01.2016 по 01.06.2016 проходив службу у ДО МОУ "Крила України" і не надав відповідної архівної довідки про невиплату йому відповідної компенсації за місцем служби.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).
Ухвалами від 23.06.2022, 30.08.2022 та 13.09.2022 суд витребовував додаткові докази у справі.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Обставини справи

Позивач 18.11.2015 набув статус учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.
У період з 01.01.2016 по 01.06.2016 позивач працював за посадою спеціального кореспондента Друкованого органу Міністерства оборони України "Крила України", що підтверджено копією трудової книжки серії НОМЕР_2 /а.с. 78/.
Наказом ДО МОУ "Крила України" від 31.05.2016 №53 ОСОБА_1 увільнений з роботи з 01.06.2016 відповідно до статті 119 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію із збереженням місця роботи (посади) і середнього заробітку /а.с. 79/.
Наказом начальника Інформаційного агентства від 04.10.2021 №185 підполковника ОСОБА_1 , спеціального кореспондента відділення спеціальних кореспондентів інформаційної редакції Інформаційного агентства, з 04.10.2021 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення /а.с. 33-34/. Цим наказом, окрім іншого, визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за 70 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2017 року по 2021 рік.
15.11.2021 позивач звернувся до начальника Інформаційного агентства з рапортом, у якому просив виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 /а.с. 12/.
Відомості про розгляд цього рапорту у матеріалах справи відсутні.
Стверджуючи про безпідставність невиплати при звільненні грошової компенсації за спірний період, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 №504/96-ВР (надалі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з частиною восьмою статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до частин сімнадцятої та вісімнадцятої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII та "Про оборону України" від 6.12.1991 №1932-XII (надалі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, у статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі спір виник з приводу нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 01.01.2016 по 01.06.2016, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Так, в Україні діє особливий період від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу у спірний період не приймав.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені частинами сімнадцятою та вісімнадцятою цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, частиною восьмою статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права у спірних відносинах сформовано у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, що підлягає врахуванню судом першої інстанції в силу приписів частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі - Наказ №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Стосовно доводів відповідача про те, що грошова компенсація за 2016 рік ОСОБА_1 не виплачена, оскільки він у період з 01.01.2016 по 01.06.2016 проходив службу у ДО МОУ "Крила України" і не надав відповідної архівної довідки про невиплату йому відповідної компенсації за місцем служби, суд зазначає, що у матеріалах справи наявна архівна довідка від 20.10.2021 №179/1/9780, видана Галузевим Державним архівом Міноборони, за змістом якої в наказах головного редактора ДО МОУ "Крила України" по стройовій частині за період з 04.01.20165 по 01.06.2016 відомості щодо надання ОСОБА_1 додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відсутні /а.с. 8/.
При цьому, відповідно до вимог спільної Директиви Міноборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 12.05.2016 №Д-322/19 дск, ДО МОУ "Крила України" розформований 30.08.2016 та правонаступником визначений Центральний друкований орган Міноборони "Народна армія", що підтверджено архівною довідкою від 09.09.2022 №179/1/5110 /а.с. 70/.
У свою чергу, відповідно до спільної Директиви Міноборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.11.2018 №322/1/18дск Центральний друкований орган Міноборони "Народна армія" розформовано 27.06.2019, а правонаступником визначено Інформаційне агентство, що підтверджено архівною довідкою від 21.09.2022 №179/1/5353 /а.с. 92/.
Отже, Інформаційне агентство є правонаступником ДО МОУ "Крила України".
Факт невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за спірний період ДО МОУ "Крила України" підтверджений архівною довідкою від 20.10.2021 №179/1/9780 /а.с. 8/.
Таким чином, особою, відповідальною за нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за спірний період, є Інформаційне агентство, як правонаступник ДО МОУ "Крила України".
Суд враховує, що спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18 відхилила твердження щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, зазначивши, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.
Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Інформаційного агентства щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за цей період, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 04.10.2021.
При цьому суд зауважує, що датою звільнення позивача з військової служби є дата, зазначена у наказі начальника Інформаційного агентства від 04.10.2021 №185, а саме - 04.10.2021, а не 06.08.2021 (дата видання наказу директора Департаменту кадрової політики Міноборони №149), як помилково вважав позивач.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю з одночасним виходом за межі позовних вимог на підставі частини другої статті 9 КАС України.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є учасником бойових дій.
Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.
Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність Інформаційного агентства щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 01.01.2016 по 01.06.2016.

Зобов`язати Інформаційне агентство нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 01.01.2016 по 01.06.2016, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби - 04.10.2021.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Інформаційне агентство (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 26622615; вул. Князів Острозьких, 45/1, корп. 33, м. Київ, 01011).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба