Справа № 620/15398/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

18 листопада 2022 року

м. Київ

справа №620/15398/21

адміністративне провадження № К/990/30053/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області при здійсненні у травні та липні 2021 року перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Чернігівської області від 27 лютого 2020 року № 18-41 та довідки Чернігівської обласної прокуратури від 06 листопада 2020 року № 21-265 щодо зменшення (зниження) з 13 грудня 2019 року пенсії за вислугу років у розмірі 19625 грн 68 коп. (застосування обмежень максимального розміру), перерахованої згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 червня 2016 року та виплачуваної пенсійним органом до її перерахунку, штучно нарахованої переплати (боргу) в сумі 45605 грн 00 коп. за період з 13 грудня 2019 року до 31 травня 2021 року, внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії, невиплати з 01 червня 2021 року пенсії за вислугу років у раніше встановленому розмірі 19625 грн 68 коп.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до довідки прокуратури Чернігівської області від 27 лютого 2020 року № 18-41 та довідки Чернігівської обласної прокуратури від 06 листопада 2020 року № 21-265 із збереженням розміру раніше перерахованої та виплачуваної пенсії не меншій ніж 19625 грн 68 коп., який підлягає збільшенню у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, та з 01 червня 2021 року здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, скасувати як незаконно нараховану за період з 13 грудня 2019 року до 31 травня 2021 року переплату (борг) пенсії у сумі 45608 грн 68 коп.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанції при вирішенні справи не застосували частину першу статті 50, положення пункту 4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» («…у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшиться, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі..»), абзац 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» («…якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі…»).

Скаржник зазначає, що за результатами здійснених перерахунків пенсії відповідач протиправно зменшив раніше встановлений її розмір до виплати, що призвело до штучно створеної переплати пенсії у розмірі 45605 грн 86 коп. за період з 13 грудня 2019 року по 31 травня 2021 року.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що суди всупереч вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, від 31 липня 2018 року у справі №206/257/17, від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а, від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а.

У розрізі зазначеного Суд зазначає, що спірні правовідносини у справі виникли внаслідок перерахунку пенсії на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 620/5154/20 та застосування обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 згідно з частиною п`ятнадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, у зв`язку з чим утворилася сума переплати пенсії в розмірі 45605 грн 86 коп.

Так, суди попередніх інстанцій встановили, що у період з 13 грудня 2019 року до 31 травня 2021 року позивачу виплачувалася пенсія у розмірі 19625 грн 68 коп. відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII. Виконуючи рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №620/5154/20, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснило перерахунок пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII за попередні періоди - починаючи з 13 грудня 2019 року. Розмір пенсії внаслідок такого перерахунку становив: з грудня 2019 року - 16380 грн 00 коп., з липня 2020 року - 17120 грн 00 коп., з грудня 2020 року - 17690 грн 00 коп., з липня 2021 року - 18540 грн 00 коп. та з грудня 2021 року - 19340 грн 00 коп. Внаслідок різниці між розміром фактично виплаченої пенсії та розміром перерахованої пенсії за період з 13 грудня 2019 року до 31 травня 2021 року у ОСОБА_1 виникла переплата в розмірі 45605 грн 86 коп.

При цьому суди зазначили, що в матеріалах справи відсутнє рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення зі ОСОБА_1 суми пенсії, виплаченої надміру, а також посилання на наявність такого рішення чи докази фактичного відрахування коштів з пенсії позивача.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що перевірка наявності підстав саме для стягнення зі ОСОБА_1 надмірно виплаченої суми пенсії виходить за межі предмета доказування в цій справі, а вимога про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування переплати (боргу), за відсутності рішення про стягнення коштів, не є ефективним способом захисту прав позивача.

Відтак Верховний Суд дійшов висновку, що спір про стягнення з позивача надмірно виплаченої суми пенсії не виник, а тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а, які стосуються правовідносин щодо утримання з пенсії сум на погашення переплати.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, від 31 липня 2018 року у справі №206/257/17, Суд оцінює критично з огляду на те, що такі прийняті за інших обставин у справі (№206/257/17) та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій (№580/5962/20).

При цьому наявність передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виключних підстав, за яких допускається касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності скаржником не зазначено.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя Т.Г. Стрелець