Справа № 640/19626/22
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

16 листопада 2022 року місто Київ №640/19626/22 Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до проМіністерства освіти і науки України, Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства освіти і науки України, Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», в якій просить суд:

- визнати наказ Міністерства освіти України «Про затвердження Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів освіти від 15 липня 1996 року № 245», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 серпня 1996 року за №427/145, протиправним та нечинним з моменту його державної реєстрації у зв`язку з порушенням встановленого строку та порядку введення в дію цього Положення та скасувати його;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України в особі міністра невідкладно опублікувати резолютивну частину постанови суду, що набула законної сили у цій адміністративній справі, в тому офіційному джерелі масової інформації, в якому повинен був бути офіційно опублікований наказ, який скасовано цією постановою суду;

- визнати наказ Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» «Про введення в дію Положення про порядок переведення студентів та поновлення від-рахованих осіб від 04 листопада 2016 року № 810 (нова редакція), затвердженого Вченою радою Університету, протокол №4 від 27 жовтня 2016 року (із змінами)», протиправним та нечинним, у зв`язку з порушенням встановленого строку та порядку введення в дію цього Положення, та скасувати його;

- зобов`язати Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» в особі ректора невідкладно опублікувати резолютивну частину постанови суду, що набрала законної сили у цій адміністративній справі, в тому офіційному джерелі масової інформації, в якому повинен був бути офіційно опублікований наказ, який скасовано цією постановою суду;

- визнати дії Міністерства освіти і науки України при складанні відповіді вих. № З/941-22 від 26.04.2022 на заяву ОСОБА_1 від 24.01.2022 року щодо тлумачення порядку поновлення та переведення здобувачів вищої освіти, встановленого частиною 5 статті 46 розділу VIII Закону України «Про вищу освіту», із застосуванням терміна «академічна різниця» - протиправними;

- визнати дії Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» при складанні відповіді вих. № 01/13-409 від 09.09.2022 року на мою заяву про переведення на навчання для здобуття вищої освіти від 28.07.2022 року щодо тлумачення порядку поновлення та переведення здобувачів вищої освіти, встановленого частиною 5 статті 46 розділу VIII Закону України «Про вищу освіту», та дії щодо створення та організації Комісії з питань переведення та поновлення для прийому та реєстрації заяв про переведення та поновлення до складу студентів цього Універси-тету осіб з інших університетів - протиправними;

- зобов`язати Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» в особі ректора невідкладно видати наказ про поновлення ОСОБА_1 до складу студентів третьго курсу 2022-2023 н. р. денної форми навчання першого (бакалаврського) освітнього рівня за освітньою програмою Кібербезпека за спеціальністю "125 Кібербезпека галузі знань 12 Інформаційні технології" за рахунок коштів державного бюджету Навчально-наукового інституту «Інститут інформаційних технологій в економіці» Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» за індивідуальним навчальним планом та верифікувати цей наказ в ЄДЕБО.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що в тексті позовної заяви позивачем заявлено клопотання про забезпеченя доказів шляхом покладення обов`язку на Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» в особі ректора невідкладно укласти з ОСОБА_1 договір на навчання, який передбачений частиною 16 статті 44 Закону України «Про вищу освіту».

Ознайомившись із клопотанням позивача про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України, визначені зміст і форма заяви про забезпечення позову. Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з Законом України "Про державний бюджет на 2022 рік", станом на 01.01.2022 розмір прожитого мінімуму для працездатних осіб становить 2 2481, 00 грн.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову судовий збір становить 0,3 розміру мінімальної заробітної плати.

Так, судом встановлено, що позивачем не надано доказів сплати судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову в розмірі, встановленому законом.

Разом з тим, позивачем 14.11.2022 подано до суду клопотання про звільнення від сплати судових витрат в адміністративній справі №640/19625/22

Так, позивач заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що він перебуває у важому матеріальному становищі внаслідок таких обставин, як відсутність власного заробітку та можливості працевлаштування (через відсутність військового квитка, через непостановку на військовий облік за місцем проживання на тимчасово окупованій території України у м. Севастополі), відсутність можливості продовжувати навчання у вищому навчальному закладі та отримувати стипендію (через спірну ситуацію, що склалася, зазначеною в позові), та у зв`язку з тим, що єдиним джерелом існування є державна адресна соціальна допомога внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000,00 грн. на місяць (з квітня 2022 року).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про судовий збір» визначено, що платниками судового збору є - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

В той же час, згідно з частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Водночас, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При цьому, судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми та наявні матеріали позову, суд зазначає, що умови для відстрочення позивача від сплати судового збору, визначені статтею 8 Закону України «Про судовий збір» відсутні, оскільки позивачем не доведено наявності обставин відстрочення чи звільнення його від сплати судового збору, з огляду на що позивач повинен надати суду докази, що вказують на його незадовільний майновий стан (декларацію або довідку про доходи за попередній рік).

Оскільки зазначені позивачем обставини відповідно до вищевказаних статей Закону України «Про судовий збір», не є підставою для звільнення від сплати судового збору, а останній не надає доказів наявності інших підстав для його звільнення від сплати судового збору, суд не знаходить правових підстав для звільнення його від сплати судового збору, виходячи з наданих ним доказів.

Крім того, статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право (а не обов`язок) суду щодо відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору. Сплата ж судового збору за подання адміністративного позову, в силу положень частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з позовом. Визначення ж майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Оскільки заявником не надано суду належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для звільнення від сплати судового збору, наведені в заяві не можуть бути визнані поважними, в зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція щодо відмови у звільненні від сплати судового збору наведена в ухвалах Верховного Суду: від 27.01.2020 року справа №215/4776/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87205012), від 27.01.2020 року справа №215/3308/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87170887), від 27.01.2020 року справа №215/2630/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87170877), від 02.01.2020 року справа №215/3308/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86754852), від 27.12.2019 року справа №212/1558/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86717736), від 27.12.2019 року справа №215/3553/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84134173), які, в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Згідно з частиною сьомою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, встановивши, що клопотання про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Зазначені вище обставини вказують, що заявапро забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути заяву про вжиття заходів забезпечення позову заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 152, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №640/19625/22 повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.