Справа № 460/2112/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року

м. Київ

справа №460/2112/21

адміністративне провадження № К/990/13184/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №460/2112/21

за позовом ОСОБА_1

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (головуюча суддя: Нор У.М.)

і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року (головуюча суддя: Довга О.І., судді: Глушко І.В., Запотічний І.І.).

УСТАНОВИВ:

І. Історія справи

1. У березні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у якому просив суд:

1.1. визнати протиправним наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 року №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 » за яким його звільнено 23 грудня 2020 року;

1.2. скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 року №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 » за яким його звільнено 23 грудня 2020 року;

1.3. зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби або правонаступників Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби поновити його на службі з урахуванням відповідності до статті 235 Кодексу законів про працю України;

1.4. визнати дії службових осіб Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби або правонаступників Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо звільнення, а також причину звільнення протиправними;

1.5. стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби або правонаступників Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України;

1.6. визнати протиправним та скасувати службове розслідування щодо нього від 23 грудня 2020 року №1834/28-97-06.

2. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2021 року позов задоволено частково:

2.1. визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 »;

2.2. поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року;

2.3. зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року до 2 листопада 2021 року;

2.4. визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23 грудня 2020 року №92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

2.5. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. 4 січня 2022 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою, у якій просив:

3.1. замінити боржника в адміністративній справі №460/2112/21 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () на його правонаступника Центральне міжрегіональне управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків ();

3.2. видати новий виконавчий лист у справі №460/2112/21;

3.3. допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на службі та виплати грошового забезпечення за вимушений прогул.

4. Указана заява ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року задоволена частково:

4.1. замінено сторону виконавчого провадження у справі №460/2112/21 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (44082145);

4.2. звернуто до негайного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 у справі №460/2112/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року та нарахування й виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року до 2 листопада 2021 року в межах суми стягнення за один місяць;

4.3. у задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

5. Суд першої інстанції керувався положеннями статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - «КАС України») і виходив з приписів постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» щодо ліквідації Офісу великих платників податків Державної податкової служби та створення на його базі нових управлінь, зокрема Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків.

5.1. Також, з посиланням на приписи Положення про Центральне міжрегіональне управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, суд першої інстанції указав, що зазначене управління розпочало виконання функцій і повноважень Офісу великих платників податків Державної податкової служби, який припиняється, що свідчить про те, що воно є правонаступником останнього.

5.2. На основі цього місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні його правонаступником, а саме Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

6. Стосовно вимоги ОСОБА_1 про звернення рішення до негайного виконання суд першої інстанції зауважив, що зазначене рішення не містить вказівки щодо його негайного виконання. З урахуванням положень статей 370-371 КАС України суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви в цій частині.

7. Стосовно вимоги ОСОБА_1 про видачу нового виконавчого листа у справі суд зазначив, що у разі заміни сторони у виконавчому листі на правонаступника новий виконавчий лист не формується і не видається. Натомість звернення виконавчого листа до виконання здійснюється шляхом подання первинного виконавчого листа разом з ухвалою суду про заміну боржника на правонаступника. Покликаючись на приписи статті 374 КАС України суд констатував, що заява в цій частині вимог не може бути задоволена.

8. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків оскаржило її в апеляційному порядку.

9. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року залишено без змін.

10. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу місцевого суду, зазначив, що на основі постанови Уряду від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби був реорганізований шляхом приєднання до Офісу великих платників податків Державної податкової служби. У зв`язку з цим 5 серпня 2019 року була проведена державна реєстрація рішення засновників (учасників) Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо припинення такого як юридичної особи в результаті реорганізації.

10.1. Також апеляційний суд указав, що постановою Уряду від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» постановлено ліквідувати Офіс великих платників податків Державної податкової служби, який був правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби. Водночас цією постановою передбачено, що права й обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, які ліквідуються, переходять до Державної податкової служби та її територіальним органам у межах, визначених положенням про ДПС та її територіальні органи.

10.2. На цій основі апеляційний суд дійшов висновку, що Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків є кінцевим правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, а отже, має певне коло прав та обов`язків останнього. За таких обставин і міркувань апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

11. Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, 30 травня 2022 року Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків оскаржило їх у касаційному порядку.

12. Скаржник просить скасувати ухвалу й постанову судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовити в повному обсязі.

13. Скаржник не погоджується з висновком судів про те, що він є кінцевим правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби і має певне коло прав та обов`язків останнього. Вважає цей висновок помилковим і таким, що зроблений без урахування практики касаційного суду.

13.1. У цьому контексті зазначає, що на основі постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 (зі змінами й доповненнями) функції, які здійснювала Державна фіскальна служба, розподілені між трьома суб`єктами: Державною податковою службою України, Державною митною службою України і підрозділами податкової міліції Державної фіскальної служби.

13.2. Стосовно статусу Офісу великих платників податків Державної податкової служби скаржник зазначає, що постановою від 25 вересня 2019 року №846 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» Уряд виключив у Державної податкової служби України функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску. Тож скаржник стверджує, після реорганізації Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби Уряд не передав правоохоронну функцію до Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

13.4. Стосовно статусу самого Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, то у касаційній скарзі зазначено, що в цьому управлінні, на відміну від Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, відсутні підрозділи податкової міліції; правоохоронна функція не здійснюється; працівники є державними службовцями.

13.5. На основі цього скаржник доводить, що Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, оскільки Кабінет Міністрів України не передавав правоохоронну функцію Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

14. Окремо скаржник зазначає, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби перебуває у стані припинення, тож зі спірних правовідносин не вибув.

15. 15 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Стверджує, що доводи скаржника не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.

16. Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відзиву на касаційну скаргу не подав. Копія ухвали про відкриття касаційного провадження двічі направлялася на адресу Офісу, однак повернулася до суду з відмітками «адресат відсутній», «закінчення терміну зберігання». Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

17. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить із такого.

18. Статтею 52 КАС України закріплені положення стосовно процесуального правонаступництва та указано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

19. За приписами частини першої 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

20. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 КАС України).

21. Частинами першою, п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII установлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

22. За смислом пункту 20 частини першої статті 294, частини другої статті 328, абзацу 6 частини четвертої статті 328, частини третьої статті 379 КАС України у касаційному порядку може бути оскаржена ухвала суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження, після її перегляду в апеляційному порядку. Підставами касаційного оскарження такого судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

23. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - «Порядок»).

24. Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

25. За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

26. Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

27. Якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

28. Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

29. Отже, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, або переходу його функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

30. Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суди попередніх інстанцій виходили з того, що правонаступництво між Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби і Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків випливає з постанов Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», а також Положення про Офіс великих платників податків ДПС, затвердженого наказом ДПС України від 12 липня 2019 року №15, та Положення про Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, затвердженого наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року №643.

31. Верховний Суд вважає указаний висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на таке.

32. До оскаржуваного звільнення ОСОБА_1 проходив публічну службу в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби.

33. 18 грудня 2018 року Кабінет Міністрів України видав постанову №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України».

33.1. Відповідно до пункту 1 цієї постанови утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

33.2. Також цією постановою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановою №846 від 25 вересня 2019 року) визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

33.3. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності (абзаци другий, четвертий пункту 2 постанови).

33.4. Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (абзац шостий пункту 2 постанови).

33.5. Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (абзац восьмий пункту 2 постанови).

34. 19 червня 2019 року Кабінет Міністрів України видав постанову №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби».

34.1. Відповідно до пункту 1 цієї постанови утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема, Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

34.2. Згідно з пунктом 2 указаної постанови Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби реорганізовано шляхом його приєднання до Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

34.3. Також пунктом 3 зазначеної постанови (з урахуванням змін та доповнень, внесених постановою №846 від 25 вересня 2019 року) визначено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 3).

34.4. До цього ж, визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності (пункт 4).

35. Згідно з розпорядженням №682-р від 21 серпня 2019 року (із змінами, внесеними згідно з постановою №846 від 25 вересня 2019 року) Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

36. 30 вересня 2020 року Кабінет Міністрів України видав постанову №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби».

36.1. Згідно з пунктом 1 цієї постанови вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, до переліку яких належить і Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

36.2. Також пунктом 2 зазначеної постанови, серед іншого, встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

37. 30 вересня 2020 року Уряд також видав постанову №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби». Згідно з пунктом 1 цієї постанови утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком, до числа яких належить Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

38. Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими латниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145) зареєстровано 30 вересня 2020 року.

39. У цьому контексті колегія суддів зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Державної податкової служби України, тобто про перехід до Державної податкової служби України функцій Державної фіскальної служби у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

40. Водночас спір у справі ОСОБА_1 виник у відносинах публічної служби та стосувався правомірності наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 року №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 », поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

41. Указаний спір та обов`язок боржника, що виник з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2021 року, не стосуються публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, які були передані Державній податковій службі України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р.

42. Суди попередніх інстанцій встановили, що 5 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію рішення засновників (учасників) Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо припинення такого як юридичної особи в результаті реорганізації.

43. Разом з тим, запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення судом питання про заміну боржника у виконавчому провадженні відсутній.

44. У такому випадку заміна Офісу великих платників Державної фіскальної служби як боржника за вказаним рішенням може мати місце виключно у випадку фактичного його вибуття внаслідок припинення.

45. Аналогічна за своєю суттю правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18, від 14 квітня 2021 року у справі №826/14904/18, від 13 травня 2021 року у справі №826/2850/17, від 3 червня 2021 року у справі №640/19105/19, від 26 травня 2022 року у справі №807/3591/14, від 6 жовтня 2022 року у справі №600/2258/21-а. Підстав для відступу від такого висновку колегія суддів не вбачає.

46. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

47. Ураховуючи, що суть спору та зобов`язання, яке виникає з рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2021 року, не стосуються публічно-владних функцій, які були передані Державній податковій службі України, і на момент вирішення судом питання про заміну боржника до Реєстру не був унесений запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби, то висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для його заміни на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків є передчасним.

48. Отже, перевірка доводів касаційної скарги свідчить про їхню обґрунтованість.

49. Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що коло процесуальних питань, які вирішив суд при розгляді заяви ОСОБА_1 , стосувалося не тільки заміни боржника його правонаступником, а охоплювало вимоги й про допущення рішення до негайного виконання та видачу нового виконавчого листа.

50. Касаційна скарга містить доводи лише щодо неправомірності судових рішень у питанні заміни сторони виконавчого провадження. У іншій частині судові рішення заявником не оскаржуються. Водночас вимоги касаційної скарги полягають у повному скасуванні цих рішень.

51. Зважаючи на ці обставини та з огляду на приписи статті 341 КАС України щодо меж касаційного розгляду, у іншій частині оскаржувані судові рішення Верховний Суд не переглядає і, відповідно, підстави для повного задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

52. Тож, з урахуванням викладеного, касаційну скаргу належить задовольнити частково.

53. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

54. За таких обставин і правового регулювання Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень в частині задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в її задоволенні.

ІІІ. Судові витрати

55. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

56. Абзац 1 частини першої статті 139 України визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

57. Частиною другою статті 139 України встановлено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

58. Відповідно до частини третьої статті 139 України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

59. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина шоста статті 139 КАС України).

60. Аналіз приписів частин першої-третьої статті 139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не розподіляються.

61. Аналогічний висновок щодо тлумачення цих норм процесуального закону викладений у пункті 35 постанови об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року у справі №826/16473/15. Підстави для відступу від указаного висновку відсутні.

62. Оскаржуючи ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, скаржник сплатив судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг. Водночас витрат, які пов`язані із залученням свідків чи проведенням експертиз, скаржник не здійснив.

63. Зважаючи на викладене, підстави для розподілу витрат, понесених скаржником у зв`язку зі сплатою судового збору, відсутні. Тож судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.

2. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року скасувати в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

4. У іншій частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду