Справа № 640/9016/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року м. Київ № 640/9016/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування вимоги від 25 лютого 2020 року №Ф-087, рішення про застосування штрафних санкцій від 25 лютого 2020 року №, № та податкових повідомлень-рішень від 25 лютого 2020 року №, №, №, №,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20 травня 2020 року, просить визнати протиправним та скасувати вимогу від 25 лютого 2020 року №Ф-087, рішення про застосування штрафних санкцій від 25 лютого 2020 року №, № та податкові повідомлення-рішення від 25 лютого 2020 року №, №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у порушення вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, відповідач розпочав перевірку без належного вручення позивачу до початку її проведення копії наказу, що є безумовною підставою для визнання її результатів та рішень, прийнятих за її наслідками, протиправними.

Крім того, акт перевірки від 08 січня 2020 року позивач отримав лише 10 березня 2020 року, тобто після прийняття оскаржуваних вимоги та рішень відповідачем, чим останній порушив право позивача на надання заперечень стосовно акта перевірки до моменту прийняття таких рішень.

По суті виявлених відповідачем порушень, позивач зазначив, що не міг порушити приписи частин другої та третьої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як про це зазначено у рішенні від 25 лютого 2020 року, оскільки він не є суб`єктом, визначеним у цих нормах законодавства та який може бути підданий відповідальності за порушення цих норм.

Ухвалою від 27 квітня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив загальне позовне провадження та призначив справу до підготовчого засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

12 червня 2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що копії наказу від 09 грудня 2019 року про проведення перевірки та повідомлення від 10 грудня 2019 року №16811/ФОП/26-15-42-09-28 надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу позивача 10 грудня 2019 року, а тому, відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими. Таким чином, порядок проведення перевірки був дотриманий відповідачем.

Також представник відповідача вказав на те, що зазначені в акті перевірки порушення відповідають встановленим в ході проведення перевірки обставинам, а тому оскаржувані позивачем рішення, прийняті на підставі акту перевірки, є правомірними.

Ухвалою від 16 грудня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 28 вересня 2022 року, з урахуванням думок представників сторін, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ГУ ДПС у м. Києві направлено, зокрема позивачу запит від 13 вересня 2019 року №1798/ФОП/26-15-42-09/28 про надання інформації та документального підтвердження з питань отримання доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Не отримавши відповіді на зазначений запит, на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ГУ ДПС у м. Києві видано наказ від 09 грудня 2019 року №4230 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи, яка проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, яка буде проводитись з 20 грудня 2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

При цьому, матеріали справи не містять письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки від 10 грудня 2019 року №16811/ФОП/26-15-42-09-28, що направлялось позивачу, хоча сторонами не заперечується його наявність.

За результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, ГУ ДПС у м. Києві складено акт від 08 січня 2020 року №4/26-15-42-09/ (далі по тексту - Акт перевірки), яким встановлені такі порушення:

- пункту 178.4 статті 178 Податкового кодексу України з урахуванням підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, - неподання декларації про майновий стані доходи за 2016-2018 роки;

- пункту 85.2 статті 85, пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України - не надано до перевірки книгу обліку доходів і витрат;

- пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України - не визначено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 246 038,78 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 390 223,05 грн., за 2017 рік - 453 078,72 грн., за 2018 рік - 402 737,01 грн.;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - занижено військовий збір на загальну суму 103836,57 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 32 518,59 грн., за 2017 рік - 37 756,56 грн., за 2018 рік - 33 561,42 грн.;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з урахуванням пункту 4 розділу 3 наказу від 14 квітня 2015 року №435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - на подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016-2018 роки;

- абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з сукупного чистого доходу за 2016-2018 роки на загальну суму 333 820,08 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 94 941,00 грн., за 2017 рік - 101 277,00 грн., за 2018 рік - 137 602,08 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки) від 25 лютого 2020 року №Ф-087, рішення про застосування штрафних санкцій від 25 лютого 2020 року № та № , податкові повідомлення-рішення від 25 лютого 2020 року №, №, №, №.

Вважаючи, що зазначені рішення прийняті з порушенням порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з матеріалів справи документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проведена ГУ ДПС у м. Києві відповідно до наказу від 09 грудня 2019 року №4230, виданого на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 28 січня 2020 року у справі №818/998/17.

Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Аналогічна позиція висловлена неодноразово Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14 визначено, що нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Суд звертає увагу на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

З урахуванням наведеного, податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Конституції України, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак зобов`язаний був вчинити дії аби завчасно (в розумні строки) проінформувати платника податків про початок проведення перевірки щодо нього.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.

Так, у відповідності до пункту 42.1 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

Також, положеннями пункту 42.4 передбачена можливість здійснення листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

В такому випадку, датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків.

Абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 09 грудня 2019 року №4230 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи, яка проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) призначено провести зазначену перевірку позивача з 20 грудня 2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

Копію наказу від 09 грудня 2019 року №4230 та повідомлення про проведення перевірки від 10 грудня 2019 року №16811/ФОП/26-15-42-09-28 ГУ ДПС у м. Києві направило на адресу позивача 10 грудня 2019 року засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, якому був присвоєний №488.

З роздруківки ПАТ «Укрпошта», що долучена до матеріалів справи позивачем (том 1, а.с. 135) вбачається, що конверт був повернутий на адресу ГУ ДПС у м. Києві з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 11 січня 2020 року, коли перевірка вже була проведена та за її наслідками був складений акт перевірки.

Таким чином, в контексті положень пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, копія наказу від 09 грудня 2019 року №4230 та повідомлення про проведення перевірки від 10 грудня 2019 року №16811/ФОП/26-15-42-09-28 вважаються врученими позивачу 11 січня 2020 року.

Вказані обставини свідчать про те, що станом на день проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у відповідача були відсутні докази належного повідомлення позивача про її початок.

Крім того, позивач зазначає, що взагалі не отримувала жодних повідомлень про початок проведення перевірки, а про її результати позивачу стало відомо лише 10 березня 2020 року після отримання оскаржуваних рішень, що, у свою чергу, свідчить про те, що позивачу взагалі не було відомо про дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення до її початку.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що зазначені документи були направлені рекомендованим листом з повідомленням відхиляються судом, оскільки підтверджуючих доказів повідомлення позивача про призначення перевірки завчасно, до дня її початку, матеріали справи не містять і відповідачем таких не надано.

Таким чином, судом встановлено недотримання контролюючим органом вимог статті 79 Податкового кодексу України при проведенні документальної невиїзної перевірки позивача.

Суд зазначає, що невиконання вимог наведених норм Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Встановлена у судовому порядку незаконність проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача унеможливлює виникнення правових наслідків такої, у тому числі, визначення за її наслідками зобов`язання оскаржуваними у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями.

Відсутність законних підстав для проведення перевірки, скасування у судовому порядку наказу про проведення такої перевірки, має правовим наслідком визнання протиправними рішень, винесених за результатами такої перевірки.

Суд звертає увагу, що правова позиція щодо необхідності визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у разі встановлення в судовому порядку обставин проведення відповідної податкової перевірки, за результатами якої вони були прийняті, з порушенням вимог законодавства, неодноразово підтверджена обов`язковою для врахування судовою практикою Верховного Суду, яку відображено, зокрема, в постановах від 11 липня 2019 року у справі №804/8855/14, від 07 лютого 2020 року у справі №815/5748/15, від 02 вересня 2020 року у справі №820/3426/16, від 06 листопада 2020 року у справі №826/6329/16, від 14 січня 2021 року у справі №804/388/16, від 27 травня 2021 року у справі №320/2460/19.

Таким чином, оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2020 року №Ф-087, рішення про застосування штрафних санкцій від 25 лютого 2020 року №, № та податкові повідомлення-рішення від 25 лютого 2020 року №, №, №, №, прийняті відповідачем за наслідками спірної перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на порушення контролюючим органом встановленої Податковим кодексом України процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25 лютого 2020 року №Ф-087, рішення про застосування штрафних санкцій від 25 лютого 2020 року №, № та податкові повідомлення-рішення від 25 лютого 2020 року №, №, №, №, прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510,00 грн. (десять тисяч п`ятсот десять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко