Справа № 280/2464/22
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 280/2464/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі удового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Сіпака А.В.) у справі №280/2464/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 за №Ф-428-17У в сумі 22169,13 грн. та від 09.08.2021 № Ф-428-17У в сумі 11062,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі також єдиний внесок, ЄСВ) як фізичній особі-підприємцю нарахована відповідачем безпідставно, оскільки, зареєструвавшись у 2010 році, позивач регулярну підприємницьку діяльність не здійснювала та не отримувала дохід від такої діяльності. Позивач вважає, що доказом наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску можуть бути лише факти, встановлені за результатами перевірки позивача. Також у спірний період позивач була найманим працівником.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-428-17 У від 14 червня 2021 року, винесену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2200 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволених позовних вимоги та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції невірно надано оцінку доводам позивача про те, що у спірний період не мала доходів від підприємницької діяльності, а також те, що податковим органом не було проведено перевірку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити судове рішення без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 22.05.2003 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем та 12.12.2006 офіційно припинила підприємницьку діяльність на підставі власного рішення.

Також за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , дата запису: 18.03.2010, номер запису: 0056800, перебуває на податковому обліку у відповідача з 19.03.2010.

Позивач надала копію трудової книжки від 12.01.2001 серії НОМЕР_1 відповідно до якої в період з 11.09.2020 по 26.10.2020 працювала на посаді комплектувальника товарів у ТОВ Ашан Україна Гіпермаркет.

14.05.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-428-17 У від 14.06.2021, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, в т.ч. штрафу та пені, становить 22 169,13 грн.

09.08.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-428-17 У від 09.08.2021, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати заборгованості, яка складається зі штрафу та пені, становить 11062,17 грн.

Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску.

Згідно даних ІТС Податковий блок в інтегрованій картці платника єдиного внеску винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 25.09.2018 в сумі 199,93 грн.

Згідно даних ІТС Податковий блок в інтегрованій картці платника єдиного внеску винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 74702405 від 26.05.2021 в сумі 11 062,17 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття ГУ ДПС у Запорізькій області вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-428-17 У від 14.06.2021 та №Ф-428-17 У від 09.08.2021, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо протиправності оскарженої вимоги в частині, оскільки позивач у певний спірний період була найманим працівником, проте частина вимоги щодо нарахування ЄСВ щодо спірного періоду, коли позивач не була найманий працівником, а законодавство зобов`язувало сплачувати фізичних осіб-підприємців мінімальні суми внески за відсутністю доходів, прийнята правомірно. Щодо нарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ, позивач не наводить аргументів протиправності такого рішення, доказів оскарження такого рішення до матеріалів справи не надано.

Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464- VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз.2 п. 1 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз.1 п. 1 та п. 3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Верховним Судом в постанові від 03.04.2020 р. в справі № 140/642/19 зроблено правовий висновок, відповідно до якого метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Як свідчать встановлені обставини справи, на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу позивачу автоматино було нараховано заборгованість зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- за 4 квартал 2015 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.01.2016 1434,51 грн.;

- за 2017 рік автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 09.02.2018 в сумі 8448 грн.;

- за 1 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.04.2018 2457,18 грн.;

- за 2 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.07.2018 2457,18 грн.;

- за 3 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.10.2018 2457,18 грн.;

- за 4 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 21.01.2019 2457,18 грн.;

- за 1 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.04.2019 2754,18 грн.;

- за 2 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.07.2019 2754,18 грн.;

- за 3 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.10.2019 2754,18 грн.;

- за 4 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 20.01.2020 2754,18 грн.;

- за 1 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 21.04.2020 2078,12 грн.;

- за 2 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 20.07.2020 1039,06 грн.;

- за 3 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.10.2020 3178,12 грн.;

- за 4 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.01.2021 2200 грн. (а.с. 34-38)

У 2019 році в межах виконавчого провадження з позивача було стягнуто заборгованість на загальну суму 16289,03грн. (а.с. 36)

Враховуючи наявну суму боргу 14.05.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-428-17 У від 14.06.2021, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, в т.ч. штрафу та пені, становить 22 169,13 грн. (недоїмка 21969,20грн), штраф (176,69грн) та пеня (23,24грн).

09.08.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-428-17 У від 09.08.2021, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 , яка складається зі штрафу та пені, становить 11 062,17 грн.

Оскільки позивачем не оскаржувалась вимога, на підставі якої було здійснено у 2019 році в межах виконавчого провадження стягнення заборгованість на загальну суму 16289,03грн., суд не може надати оцінку доводам позивача щодо неотримання доходів за період до 01.01.2017р.

Таким чином, враховуючи наявну заборгованість зі сплати ЄВС та встановлення судом першої інстанції, що в період з 11.09.2020 по 26.10.2020 позивач працювала як найманий працівник, за неї сплачувалися страхові внески згідно положень чинного законодавства як за застраховану особу, суд вірно дійшов висновку, що контролюючий орган неправомірно визначив позивачу недоїмку з єдиного внеску за оскаржуваною вимогою від 14.06.2021 № Ф-428-17 У за період вересень-жовтень 2020 року у розмірі 2200 грн. (21969,20 грн. - 2200 грн.).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-428-17 У від 09.08.2021 включає в себе лише суму штрафу у розмірі 3257,82 грн. та пені у розмірі 7804,35 грн., згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.05.2021 №74702405.

Оскільки позивач не оскаржив рішення про визначення заборгованості, та відбувалось примусове погашення такої, підстави для скасування рішення про застосування штрафу та пені відсутні.

Доводи позивача про неврахування судом першої інстанції того, що відповідачем не проводилась перевірка, колегія суддів відхиляє, оскільки Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерсва фінансів України від 20.04.2015 №449, в даному випадку не передбачено проведення такої.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування, зміни судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі №280/2464/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак