Справа № 160/14267/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.09.2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ксенчук Дмитро Миколайович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошової компенсації за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції у період з 27.01.2003 року та був звільнений зі служби 10 березня 2022 року згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 300 о/с від 10.03.2022 року. Проте під час звільнення зі служби Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області не нараховано та не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпусток за 2020 та 2021 роки. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2020 та 2021 роки протиправною. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 19.10.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
13.10.2022 року від представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, згідно з яким ГУНП не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУНП нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки, з наступних підстав. Нормами спеціального законодавства врегульовано питання щодо виплати компенсації поліцейським які звільняються зі служби в поліції за невикористану саме у році звільнення відпустку, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУНП нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки вважає безпідставними та необгрунтованими. Також вважає посилання позивача на норми КЗпП України та Закону України «Про відпустки» від 09.05.2021 року №504/96-ВР необгрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_1 не мав правового статусу працівника у розмінні норм КЗпП України, а тому на нього не розповсюджуються норми загального трудового законодавства, зокрема ст. 84 КЗпП України. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції у період з 27.01.2003 року по 10 березня 2022 року.
Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 300 о/с (по особовому складу) від 10.03.2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. Встановлено преміювання за березень 2022 року. Невикористана частина щорічної відпустки за 2022 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 5 діб, додаткової - 2 доби. Стаж служби в поліції: 19 років 01 місяць 14 днів.
Проте під час звільнення зі служби Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області не нараховано та не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпусток за 2020 та 2021 роки.
23.08.2022 року представник ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Дніпропетровській області зі зверненням щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, а саме із вимогою нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні відпусток за 2020 та 2021 роки.
Листом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.09.2022 року № 1/Б-344аз/103/05-2022 представнику позивача повідомлено наступне. При звільненні з органів Національної поліції з 10 березня 2022 року за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 10.03.2022 року № 300 о/с ОСОБА_1 було нараховано за виплачено компенсацію за 7 діб невикористаної частини щорічної відпустки за 2022 рік за фактично відпрацьований час (з них 5 діб - основної щорічної відпустки, 2 доби додаткової). Згідно матеріалів архівної особової справи ОСОБА_1 та обліків ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до вимог статей 92 та 93 Закону України «Про Національну поліцію»:
1) у період з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року ОСОБА_1 мав право на щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2020 рік: основної 30 діб, додаткової - 12 діб:
- наказом ГУНП від 10.08.2020 року № 48 в о/с надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік у кількості 15 діб (з урахуванням 1 святкового дня), з 18.08.2020 року до 01.09.2020 року;
- наказом ГУНП від 29.11.2021 року № 81 в о/с надано невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки та 2020 рік у кількості 16 діб, з 06.12.2021 року до 21.12.2021 та невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік у кількості 10 діб (з урахуванням 1 святкового дня), з 22.12.2021 до 31.12.2021 року (залишок невикористаної відпустки за 2020 рік складає: основної - 0 діб, додаткової - 3 доби);
2) у період з 01.01.2021 року до 31.12.2021 року мав право на щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2021 рік: основної - 30 діб, додаткової - 13 діб, однак з рапортами до ГУНП щодо надання зазначених відпусток ОСОБА_1 не звертався.
Одночасно проінформовано, що відповідно до пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошова компенсація виплачується поліцейським, які звільняються з поліції, лише за невикористану в році звільнення відпустку.
Не погодившись з відмовою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно з статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).
Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що при звільненні зі служби в поліції позивачу була виплачена компенсація за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році тривалістю 5 діб основної відпустки та 2 доби додаткової відпустки.

Разом з тим, як слідує з листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.09.2022 року № 1/Б-344аз/103/05-2022, за період служби в поліції у позивача залишилися невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, зокрема: за 2020 рік 3 дні додаткової відпустки; за 2021 рік 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки.

При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати компенсації чи надання позивачу вищевказаних днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошової компенсації за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки є протиправною.

З урахуванням наведеного суд вважає, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.

Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 72-77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошової компенсації за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-А, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані у 2021 році 30 календарних днів основної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки, а також грошову компенсацію за невикористані у 2020 році 3 календарні дні додаткової відпустки.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна