Справа № 160/3364/22
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 160/3364/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Батіщева С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 року (суддя Маковська О.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 28.06.2022 року) в справі №160/3364/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

в с т а н о в и в:

14.02.2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач) в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року №Ф-6871-25/61/У в частині визначення суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 3276,24 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-6871-25 в частині визначення суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 6030,42 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року №Ф-6871-25/61 в частині визначення суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 21749,20 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року №Ф-6871-25/61 в частині визначення ОСОБА_1 суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 21749,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ковальчука Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на свою користь судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування чи загальну систему оподаткування, є платниками єдиного внеску. Апелянт вказував, що вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06.02.2019 року № Ф-6871-25/61 було визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з ІІІ кварталу 2015 року - І квартал 2016 рік, з 2017 року - IV квартал 2018 року у сумі 21520,83 грн., у тому числі було визначено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року включно у сумі 3276,24 грн. (вересень 2018 року - 819,06 грн., IV квартал 2018 року - 2457,18 грн.). Вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.05.2019 року № Ф-6871-25 було визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з III кварталу 2015 року - І квартал 2016 рік, з 2017 року по І квартал 2019 року у сумі 24275,01 грн., зокрема у вимозі було визначено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з вересня 2018 року по І квартал 2019 року включно у сумі 6030,42 грн. (вересень 2018 року - 819,06 грн., IV квартал 2018 року - 2457,18 грн. + І квартал 2019 року 2754,18 грн.). Позивач звертає увагу, що оскаржує вимоги у частині сум боргу, періоди в якій працював та за нього єдиний внесок сплачували роботодавці. В підтвердження того, що з вересня 2018 року по І квартал 2019 року включно ОСОБА_1 працював як найманий працівник та за нього сплачувались роботодавцями єдиний внесок, свідчать наказ ТОВ «АВС БІЛД СЕРВІС» № 101-К від 12.09.2018 року про прийняття на роботу з 13.09.2018 року, довідки ТОВ «АВС БІЛД СЕРВІС» від 11.01.2022 року № 1 та № 2 про заробітну плату. ТОВ «АВС БІЛД СЕРВІС» нараховувалась позивачу заробітна плата, з якої сплачувався єдиний внесок у наступному розмірі: вересень 2018 року - 712,80 грн.; жовтень 2018 року - 1188,00 грн., листопад 2018 року - 1188,00 грн.; грудень 2018 року - 1195,19 грн.; січень 2019 року - 1201,10 грн.; лютий 2019 року - 1204,48 грн.; березень 2019 року - 1209,13 грн.; квітень 2019 року - 1211,25 грн.; травень 2019 року - 1215,47 грн.; червень 2019 року - 1219,70 грн.; липень 2019 року - 1224,65 грн.; серпень 2019 року - 1408,00 грн.; вересень 2019 року - 1408,00 грн.; жовтень 2019 року - 1262,38 грн. Апелянт вказує, що відповідно до довідки форма ОК-7 Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» стосовно нього, згідно із якою в період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року він отримав заробітну плату у ТОВ «ABC БІЛД СЕРВІС» та сплачений у повному обсязі єдиний внесок, про що свідчить відмітка «Так» про сплату в таблиці, у період з листопада 2019 року по грудень 2020 року отримав заробітної плати у ТОВ «Ліфтовик-Дніпро» та сплачений у повному обсязі єдиний внесок, про що свідчить відмітка «Так» про сплату в таблиці. Позивач вважає неправомірним нарахування єдиного внеску по оскаржуваним вимогам про сплату боргу (недоїмки): по вимозі від 06.02.2019 року № Ф-6871-25/61 у сумі 3276,24 грн. за період вересень 2018 року - 819,06 грн., IV квартал 2019 року-2457,18 грн., по вимозі від 11.05.2019 року № Ф-6871-25 у сумі 6030,42 грн., за період вересень 2018 року - 819,06 грн., IV квартал 2019 року - 2457,18 грн., І квартал 2019 року - 2754,18 грн. Апелянт вказує, що суд першої інстанції підтвердив ту обставину, що в оспорюваний період з вересня 2018 року по І квартал 2019 року позивач працював, та його роботодавцем сплачувалися страхові внески. Подвійне нарахування єдиного внеску одній особі за один і той же період є протиправним за відсутності доходу у позивача як фізичної особи - підприємця. Платниками єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування та єдиний внесок нараховується для платників, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами та для платників, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Апелянт вказував, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Заявник апеляційної скарги просить вирішити питання про розподіл судових витрат, які було пенесено при розгляді справи у суді першої інстанції. Витрати по сплаті судового збору складають 1984,80 грн. по двом оскаржуваним вимогам та витрати на правничу допомогу - 4000,00 грн. пропорційно виходячи з заявлених позовних вимог. В позовній заяві позивач надав попередній розрахунок судових витрат у розмірі 6000,00 грн. При частковому задоволенні позову, суд першої інстанції повернув за рахунок відповідача позивачу тільки 992,40 грн., без врахування понесених витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що платники єдиного внеску, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та працював як найманий працівник, то він повинен бути звільнений від сплати єдиного соціального внеску за себе, як фізична особа підприємець. В межах правозастосування відбувається подвійне стягнення єдиного внеску, що не відповідає правовій суті такого виду податку. Єдиний внесок повинен стягуватись одноразово, то позивач повинен бути звільнений від його сплати як фізична особа підприємець. Наявна довідка ОК-7 за період 2011, 2018, 2019, 2020, 2021 років, відповідно до якої позивач у вказані періоди працював на підприємствах: Акціонерне товариство «Дніпроважмаш», Товариство з обмеженою відповідальністю «АВС Білд сервіс» Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліфтовик Дніпро». Встановлено сплату за 2011 рік: страхові внески сплачено за 12 місяців 2011 року, за 2018 рік: страхові внески сплачено за вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року, за 2019 рік: страхові внески сплачено за 12 місяців 2019 року, за 2020 рік: страхові внески сплачено за 12 місяців 2020 року. за 2021 рік: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позову, а саме скасування вимоги про сплату заборгованості від 08.02.2021 в частині визначення суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 21749,20 грн. за період з вересня 2018 року по січень 2021 року включно. За решту періодів позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами сплату страхових внесків. Враховуючи положення статті 139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2977,20 грн., підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 992,40 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.05.2015 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (№ запису 099493) Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради; 29.12.2021 року внесено запис про припинення ОСОБА_1 ведення підприємницької діяльності та як фізичної особи-підприємця (№ запису про припинення 001099493).

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 06.02.2019 року складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф 6871-25/61 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21520,83 грн., яка визначена станом на 31.01.2019 року. Суму вимоги зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 21520,83 грн. нараховано згідно даних інтегрованої картки платника податків: зобов`язання, як фізичної особи - підприємця за IV квартал 2015 року у розмірі 1434,51 грн, сплачено 722,82 грн, залишок несплаченої суми складає 711,69 грн. з терміном сплати до 19.01.2016 року, за І квартал 2016 року у розмірі 909,48 грн. з терміном сплати до 19.04.2016 року, за 2071 рік повністю у розмірі 8448,00 грн. з терміном сплати до 09.02.2018 року, за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.04.2018 року, за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.07.2018 року, за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.10.2018 року, за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 21.01.2019 року.

Позивач вважає протиправною вимогу від 06.02.2019 року №Ф 6871-25/61 на суму 3276,24 грн., оскільки у вересні 2018 року, IV кварталі 2018 року працював, єдиний внесок за нього сплачував роботодавець.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 11.05.2019 року складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф 6871-25 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24275,01 грн., яка визначена станом на 30.04.2019 року. Суму вимоги зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 24275,01 грн. нараховано згідно даних інтегрованої картки платника податків: зобов`язання, як фізичної особи - підприємця за IV квартал 2015 року у розмірі 1434,51 грн, сплачено 722,82 грн, залишок несплаченої суми складає 711,69 грн. з терміном сплати до 19.01.2016 року, за І квартал 2016 року у розмірі 909,48 грн. з терміном сплати до 19.04.2016 року, за 2071 рік повністю у розмірі 8448,00 грн. з терміном сплати до 09.02.2018 року, за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.04.2018 року, за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.07.2018 року, за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.10.2018 року, за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 21.01.2019 року, за І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. з терміном сплати до 19.04.2019 року.

Позивач вважає протиправною вимогу від 11.05.2019 року №Ф 6871-25 на суму 6030,42 грн., оскільки у вересні 2018 року, IV кварталі 2018 року, І кварталі 2019 року працював, єдиний внесок за нього сплачував роботодавець.

Також встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 08.02.2021 року складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф 6871-25/61 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 39409,91 грн., яка визначена станом на 31.01.2021 року. Суму вимоги зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 39409,91 грн. нараховано згідно даних інтегрованої картки платника податків: зобов`язання, як фізичної особи - підприємця за IV квартал 2015 року у розмірі 1434,51 грн, сплачено 722,82 грн, залишок несплаченої суми складає 711,69 грн. з терміном сплати до 19.01.2016 року, за І квартал 2016 року у розмірі 909,48 грн. з терміном сплати до 19.04.2016 року, за 2071 рік повністю у розмірі 8448,00 грн. з терміном сплати до 09.02.2018 року, за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.04.2018 року, за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.07.2018 року, за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 19.10.2018 року, за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., з терміном сплати до 21.01.2019 року, за І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. з терміном сплати до 19.04.2019 року, за ІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. з терміном сплати до 19.07.2019 року, за ІІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. з терміном сплати до 21.10.2019 року, за IV квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. з терміном сплати до 20.01.2020 року, за І квартал 2020 року у розмірі 2078,12 грн. з терміном сплати до 21.04.2020 року, за ІІІ квартал 2020 року у розмірі 3178,12 грн. з терміном сплати до 19.10.2020 року, за IV квартал 2020 року у розмірі 2200,00 грн. з терміном сплати до 19.01.2021 року.

Позивач вважає протиправною вимогу від 08.02.2021 року №Ф 6871-25/61 на суму 21749,20 грн., вказує, що у вересні 2018 року, IV кварталі 2018 року, І кварталі 2019 року, весь 2019 рік та весь 2020 рік працював як найманий працівник, єдиний внесок за нього сплачував роботодавець.

Встановлено, що до вимог про сплату боргу з єдиного внеску від 06.02.2019 року №Ф 6871-25/61, від 11.05.2019 року №Ф 6871-25, від 08.02.2021 року № №Ф 6871-25/61 одночасно увійшли суми заборгованості за IV квартал 2015 року у розмірі 711,69 грн., за І квартал 2016 року у розмірі 909,48 грн., за 2071 рік повністю у розмірі 8448,00 грн., за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., за І квартал 2091 року у розмірі 2754,18 грн.

Встановлено, що з метою дізнатись інформацію про підстави винесення вимог, ОСОБА_1 за допомогою адвоката звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з запитом. Листом від 04.01.2022 року № 37/6/04/-36-24-03-09 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило про підстави нарахування боргу зі сплати єдиного внеску та періоди за який такі внески нараховано.

Встановлено, що ОСОБА_1 не погоджуючись з вимогами від 06.02.2019 року №Ф 6871-25/61, від 11.05.2019 року №Ф 6871-25, від 08.02.2021 року № №Ф 6871-25/61 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області зі скаргою, яка рішенням від 01.02.2022 року № 1325/24/99-00-06-02-01-09 залишена без розгляду.

Встановлено, що вимоги від 06.02.2019 року №Ф 6871-25/61, від 11.05.2019 року №Ф 6871-25, від 08.02.2021 року № №Ф 6871-25/61 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області направлено до виконавчої служби для примусового стягнення сум боргу.

До матеріалів справи долучено витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , згідно яких, за період січня грудня 2011 року єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувало Акціонерне товариство «Дніпроважмаш», за період січня - серпня 2018 року єдиний внесок ОСОБА_1 не сплачувався, за період вересня 2018 року жовтня 2019 року єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувало Товариство з обмеженою відповідальністю «АВС Білд Сервіс», за період листопад 2019 року вересень 2021 року єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувало Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліфтовик-Дніпро».

Таким чином, відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , протягом вересня грудні 2018 року, 2019 року, 2020 року за нього сплачував єдиний внесок його роботодавець, окрім періоду 2015 року, 2016 року, 2017 року, січня серпня 2018 року.

Позивач звертає увагу, що просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) в частині сум, які нараховані за період вересня грудня 2018 року, 2019 та 2020 років (без ІІ кварталу 2020 року за який податкова не визначає обов`язок сплачувати єдиний внесок).

Позивачем долучено до матеріалів справи копію наказів про призначення та про припинення трудового договору, довідки про заробітку плату, що видані ТОВ «АВС Білд Сервіс» та ТОВ «Ліфтовик-Дніпро».

Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно ч. 8 ст. 9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частин 4, 8 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Згідно пп. 1 п. 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 65.1 ст. 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно ч. 1 ст. 1, ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є реєстрація такої особи як фізичною особою-підприємцем, адже саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань податковий орган одержує інформацію про перебування особи у статусі фізичної особи-підприємця, а, отже наявність статусу платника єдиного внеску. Також необхідною умовою для нарахування фізичній особі-підприємцю є отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Встановлено, що ОСОБА_1 за період з вересня грудня 2018 року та січня жовтня 2019 року працював у ТОВ «АВС Білд Сервіс», за період листопада грудня 2019 року та січня грудня 2020 року працював у ТОВ «Ліфтовик-Дніпро», внески за нього сплачено за період вересня грудня 2018 року, весь 2019 рік та весь 2020 рік.

Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою, і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Отже, ОСОБА_1 був застрахованою особою, у спірний період (вересень грудень 2018 року, весь 2019 рік та весь 2020 рік без ІІ кварталу), за який вимогами йому нараховано суму єдиного внеску до сплати був найманим працівником та за нього відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування його роботодавцями.

Встановлено, що діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця припинено 29.12.2021 року, до цього часу був зареєстрований як фізична особа-підприємець та навіть за відсутності доходу, при не здійсненні господарської діяльності зобов`язаний був нараховувати та сплачувати ЄСВ.

Отже, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної вимоги не врахувало, що єдиний внесок за ОСОБА_1 певний період сплачувався.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року №Ф-6871-25/61/У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена на суму 21520,83 грн., у частині суми 3276,24 грн. є протиправною, оскільки за вересень та IV квартал 2018 року єдиний внесок на цю суму сплачений. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-6871-25 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена на суму 24275,01 грн., у частині суми 6030,42 грн. є протиправною, оскільки за вересень та IV квартал 2018 року, І квартал 2019 року єдиний внесок на цю суму сплачений. Та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року №Ф-6871-25/61 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена на суму 39409,91 грн., у частині суми 21749,20 грн. є протиправною, оскільки за вересень та IV квартал 2018 року, І квартал 2019 року, єдиний внесок на цю суму сплачений.

Відповідно до частин 4, 8 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При винесенні рішення суд апеляційної інстанції керується судовою практикою, зокрема викладеною постановах Верховного Суду: від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 року у справі №140/1777/19, від 27.03.2020 року у справі №140/2214/19, від 19.06.2020 року у справі №824/876/19-а, від 17.08.2020 року у справі №120/1765/19-а, від 17.08.2020 року у справі № 140/1679/19, від 15.09.2020 року у справі №500/1762/19, від 03.12.2020 року у справі №140/2122/19.

Згідно п. 59.1, п. 59.5 ст. 59 ПК України податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Встановлено, що вимоги від 06.02.2019 року №Ф 6871-25/61, від 11.05.2019 року №Ф 6871-25, від 08.02.2021 року №Ф 6871-25/61 сформовані наростаючим принципом. У всіх трьох податкових вимогах наявна сума заборгованості за періоди, за які єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачено.

Суд першої інстанції не врахував, що вимоги від 06.02.2019 року №Ф 6871-25/61, від 11.05.2019 року №Ф 6871-25, від 08.02.2021 року №Ф 6871-25/61 звернуто до примусового виконання. По кожній з вимог окремо стягується визначені ними суми, проте у податковій вимові від 06.02.2019 року, від 11.05.2019 року, від 08.02.2021 року однаково закладено суму за періоди за вересень та IV квартал 2018 року, з наступним збільшенням. Податкові вимоги змінювались нарастаючим принципом з додаванням періодів, за які на думку податкового органу не сплачено єдиний внесок та з додаванням сум за ці періоди.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство ґрунтується на принципах рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Заборонено подвійне оподаткування одного й того ж самого зобов`язання.

Таким чином, за для уникнення подвійного чи потрійного оподаткування слід скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року №Ф-6871-25/61/У в частині визначення суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 3276,24 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-6871-25 в частині визначення суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 6030,42 грн.

Згідно ч. 1, ч. 3 ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позову, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2977,20 грн., що підтверджує квитанцією № 0.0..1 від 14.02.2022 року, 0.0..1 від 14.02.2022 року, № 0.0..1 від 14.02.2022 року.

Суд першої інстанції при задоволенні позову частково стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн., що є пропорційним до задоволеної позовної вимоги.

Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача іншу частину судового збору, сплаченого при поданні позову. Стягненню підлягає сума 1984,80 грн., що є пропорційною сумою судового збору, сплаченою при поданні позову у частині інших двох позовних вимог, що задовольняються судом апеляційної інстанції.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2977,20 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 22.07.2022 року.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області підлягає сума судового збору у розмірі 4962,00 грн. (1984,80 грн. + 2977,20 грн.).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд вирішити питання про стягнення 4000,00 грн. як суми витрат за правничу допомогу у суді першої інстанції.

Встановлено, що до суду першої інстанції подано заяву про стягнення з ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. Заява прийнята до розгляду та не розглянута. Судом першої інстанції не вирішено питання про повернення позивачу витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року зупинено провадження щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Згідно частин 1 3 ст. 132, частин 1 -2 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, питання про повернення витрат, здійснених при отриманні правової допомоги, розгляне суд першої інстанції у межах розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення ухвалює суд, який ухвалив саме рішення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати у частині відмовлених позовних вимог та у цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 року в справі №160/3364/22 скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року №Ф-6871-25/61/У Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в частині визначення ОСОБА_1 суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 3276,24 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 року №Ф-6871-25 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в частині визначення ОСОБА_1 суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 6030,42 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати у розмірі 4962,00 грн. грн. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров