Справа № 640/12209/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року м. Київ №640/12209/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 06 липня 2022 року, поданого його представником Романюком І.М., по суті;

- зобов`язати Державну міграційну службу України розглянути звернення ОСОБА_1 від 06 липня 2022 року, поданого його представником Романюком І.М., в порядку і строки, визначені законом з урахуванням висновків суду щодо прийнятності декларації про відмову від іноземного громадянства від 22 листопада 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо не розгляду декларації ОСОБА_1 від 22 листопада 2021 року про відмову від іноземного громадянства;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації від 22 листопада 2021 року та видати паспорт громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачами безпідставно не приймається декларація позивача про відмову від іноземного громадянства, в той же час, позивач не може подати відповідний документ про припинення іноземного громадянства, оскільки уповноважений орган Російської Федерації не належним чином виконує свої обов`язки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Державної міграційної служби України надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що позивачем приховуються обставини, які стали підставою для відмови останньому в прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, а саме той факт, що позивач відмовляється сплачувати консульській збір за оформлення припинення громадянства, крім того зауважував, що спірні правовідносини вже були предметом розгляду у Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Представник Головного управлінням ДМС України в Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву, в якому також заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що звернення позивача від 22 листопада 2022 року є вже третьою спробою отримати задовільну відповідь на декларацію про припинення іноземного громадянства, в той же час, відповідачем виконано свій обов`язок щодо належного розгляду його звернення, а саме листом від 17 грудня 2021 року позивачу надано відповідь.

В той же час, що ОСОБА_1 вже двічі звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд зобов`язати ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийняти його декларацію про відмову від іноземного громадянства. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №160/15319/20 та від 01 листопада 2021 року у справі №160/13223/21 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю. Викладене свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства РФ до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в якого, в свою чергу не виникає обов`язку з прийняття відповідного документа.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву та просив позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , уродженець м. Москва, перебуваючи в громадянстві Російської Федерації та відповідно до рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2019 року, набув громадянство України за територіальним походженням на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України», а саме у зв`язку із народженням діда на території України до 24 серпня 1991 року.

На підставі рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 03 лютого 2020 року видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 , дійсне до 25 листопада 2021 року.

У зв`язку з ухваленим відповідачем рішенням про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , позивачем подано до відповідача зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави.

Позивач, вважаючи наявність в нього незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, 05 квітня 2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, направив на адресу відповідача декларацією про відмову від іноземного громадянства з відповідними додатками, що підтверджують наявність незалежних від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (вартість оформлення виходу з громадянства (підданства) Російської Федерації становить 4004 грн., що перевищує половину мінімальної заробітної плати, установленого законом України на момент, коли особа набула громадянства України).

Відповідачем надано відповідь на вказане звернення, оформлену у вигляді листа від 11 травня 2021 року вих. №1201.4.4-4476/12.2-21, зі змісту якої вбачається, що позивачу повернуто декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації від 05 квітня 2021 року та копії документів з Генконсульства Російської Федерації, оскільки відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Мотивуючи це тим, що у відповідача відсутні підстави для прийняття від ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки за інформацією Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору становить 1820 грн., що не перевищує половину мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення про набуття ним громадянства України.

З аналогічного питання, ініційованого ДМС України, Міністерство закордонних справ України листом від 18 січня 2021 року №71/15-532/4-2424 у відповідь на запит ДМС України щодо надання актуальної інформації про тарифи консульських зборів за оформлення припинення громадянства, повідомило, що для заявників - громадян Росії консульський збір за оформлення виходу з громадянства РФ у продовж 2019-2020 років становить 65 доларів США, що в еквіваленті становить - 1820 грн.

В подальшому дані питання були предметом розгляду у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, в яких ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

22 листопада 2021 року за вх. №15312/1/1201-21 на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області втретє надійшло звернення від ОСОБА_1 , додатком до якого додано декларацію про відмову від іноземного громадянства ОСОБА_1 та пояснювальну записку за підписом ОСОБА_1 , інших документів додано не було.

17 грудня 2021 року електронною поштою надіслано відповідь на вищезазначене звернення ОСОБА_1 за вихідним №1201.4.4-14425/1201.4-21 ГУ ДМС у Дніпропетровській області надано відповідь ОСОБА_1 , в якій зазначено, що позивачем до заяви не долучені документи на підтвердження того, що у нього уповноваженими органами Російської Федерації було прийнято клопотання про припинення громадянства іноземної Держави, та не долучений документ, який підтверджує, що строк розгляду даного клопотання становить 30 днів, як зазначено ним в декларації про відмову від іноземного громадянства.

14 липня 2022 року за вхідним №9789-22 до Державної міграційної служби України надійшов адвокатський запит адвоката Романюка Івана Миколайовича від 06 липня 2022 року, в якому він просив розглянути питання видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України на заміну тимчасового посвідчення громадянина України.

Державною міграційною службою України розглянуто адвокатський запит від 06 липня 2022 року щодо документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано відповідь від 20 липня 2022 року за вихідним №6.4.-7660/3.1-22, в якій адвоката Романюка І.М. повідомлено про те, що станом на момент звернення із запитом відносно ОСОБА_1 вживаються заходи в рамках статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-Ш, у зв`язку з не виконанням поданого ОСОБА_1 зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства.

Вважаючи такі рішення відповідачів протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі-Закон №2235-III).

Положеннями статті 6 Закону №2235-III закріплено, що громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2235-III передбачено, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За правилами абзац 12, 13 статті 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону №2235-III декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Вищевказані норми дають можливість зробити висновок, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, якщо вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

В той же час, враховуючи положення частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, суд наголошує на наступному.

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі зверненням, в якому він повідомляв про неможливість припинення громадянства Російської Федерації у зв`язку із тим, що вартість послуги виходу з громадянства РФ складає 4004 грн та прохав прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Після чого, ОСОБА_1 була надана відповідь ГУ ДМС у Дніпропетровській області К-10126-20/1201.4.4/11872-20 від 13 листопада 2020 року, в якій йому повідомлено, зокрема, наступне: «Згідно інформації Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору становить 1820 грн, що не перевищує половину мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України... ураховуючи зазначене декларація про відмову від громадянства Російської Федерації повернута до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, оскільки у ОСОБА_1 відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства ».

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд зобов`язати ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняти його декларацію про відмову від іноземного громадянства. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №160/15319/20 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю, а постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №160/15319/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року №160/15319/20 залишено без змін.

21 квітня 2021 року за вхідним №4530/1/1201-21 на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області знову надійшла декларація про відмову від іноземного громадянства на ім`я ОСОБА_1 з додатками, 11 травня 2011 року за вих. 1201.4.4-4476/12.2-2 І ОСОБА_1 надано відповідь ГУ ДМС у Дніпропетровській області та повернуто ОСОБА_1 вищезазначену декларацію про відмову від іноземного громадянства.

04 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа №160/13223/21) з позовом, в якому просив суд: визнати протиправним дії Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та видати паспорт громадянина України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 справа № 160/13223/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №160/13223/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 травня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №160/13223/21 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №160/13223/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи вищезазначені обставини, що не потребують доказуванню, вбачається, що доводи позивача є хибними.

Отже, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, суд вважає, що Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області під час прийняття рішення про відсутність підстав для подання декларації у позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Стосовно позовних вимог, звернутих до Державної міграційної служби України, суд звертає увагу на наступне.

14 липня 2022 року за вхідним №9789-22 до Державної міграційної служби України надійшов адвокатський запит адвоката Романюка Івана Миколайовича від 06 липня 2022 року, в якому він просив розглянути питання видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України на заміну тимчасового посвідчення громадянина України.

Державною міграційною службою України розглянуто адвокатський запит від 06 липня 2022 року щодо документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано відповідь від 20 липня 2022 року за вихідним №6.4.-7660/3.1-22, в якій адвоката Романюка І.М. повідомлено про те, що станом на момент звернення із запитом відносно ОСОБА_1 вживаються заходи в рамках статті 21 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-Ш, у зв`язку з невиконанням поданого ОСОБА_1 зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства.

Відтак, відсутня бездіяльність Державної міграційної служби України щодо розгляду звернення позивача від 06 липня 2022 року, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем не доведено правомірність власної позиції належними та допустимим доказами, а доводи позовної заяви спростовані матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко