Справа № 140/10651/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 140/10651/21 пров. № А/857/9114/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №140/10651/21 (головуючий суддя Валюх В.М., м. Луцьк) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМ ЛЮКС» до Волинської митниці про визнання дій протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕМ ЛЮКС» звернулося в суд з позовом до Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2021/000019/1 від 01 вересня 2021 року.

Рішенням від 10 травня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 01 вересня 2021 року № UA205140/2021/000019/1.

Також суд стягнув з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМ ЛЮКС» судові витрати в загальному розмірі 5270 гривень 00 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару, з врахування поданих у вказаних цілях разом з МД документів, було встановлено, що у поданих до митного контролю та митного оформлення документах наявні розбіжності.

Так, згідно зовнішньоекономічного контракту від 13.08.2021 № 1308 та проформи № б/н від 13.08.2021 покупцем є ТзОВ «СТЕМ ЛЮКС» (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд. 22Б, каб. 6; Україна), а згідно інвойсу від 24.08.2021 № KSL0014361, декларації країни відправлення №21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 покупцем товару є компанія STEM LUX LCC (04119 ZOOLOGICHESKAYA 4A OFFICE 139 KIEV UKRAINE). Крім того, МД країни відправлення № 21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 містить інформацію щодо вартості товарів 25000 євро та відмінна від зазначеної суми в інвойсі від 24.08.2021 №KSL0014361, що становить 15000 євро.

У зв`язку із наведеним, декларанту було запропоновано у 10-ти денний термін надати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості, проте останній листом повідомив про відсутність таких документів.

З огляду на вказане вважає, що митниця правомірно прийняла рішення про коригування митної вартості від 01.09.2021 №UA205140/2021/000019/1, згідно з яким митну вартість визначено на рівні 35400,00 євро на підставі цінової інформації (МД № UA209190/21/23212 від 27.07.2021).

Також апелянт не погоджується з розміром стягнутих на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх завищеними.

Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 31.08.2021 для митного оформлення товару «екскаватор-навантажувач, самохідний, колісний з ковшом та лопатою - 1 шт., марки - JCB, модель - 3СХ...» декларант в інтересах ТзОВ «СТЕМ ЛЮКС» подав МД №UA205140/2021/041554 та визначив митну вартість вказаного товару за основним методом за ціною договору на рівні 15000,00 Євро (475444,50 грн) (а. с. 88-89).

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: рахунок-проформу від 13.08.2021 (а. с. 96), рахунок-інвойс №KSL0014361 від 24.08.2021 (а. с. 97), автотранспортну накладну №453084 від 25.08.2021 (а. с. 98), платіжне доручення № 23 від 18.08.2021 (а. с. 99), експертну довідку № 1167/21 від 30.08.2021 (а. с. 100), зовнішньоекономічний контракт № 1308 від 13.08.2021 (а. с. 104-109), копію МД країни-відправлення (експортна декларація) №21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 (а. с. 102).

01.09.2021 декларанту направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України): виписку з бухгалтерської документації продавця стосовно формування вартості імпортованого товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); платіжні доручення від третіх осіб.

Повідомлено також, що у відповідності до частини шостої статті 53 МК України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (а. с. 120).

При цьому, направлення зазначеної вимоги щодо подання додаткових документів відповідач мотивував тим, що подані декларантом документи містять розбіжності, а саме: згідно із зовнішньоекономічним контрактом від 13.08.2021 № 1308 та проформи №б/н від 13.08.2021 покупцем є ТзОВ «СТЕМ ЛЮКС» (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд. 22Б, каб. 6; Україна), а згідно інвойсу від 24.08.2021 № KSL0014361, декларації країни відправлення №21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 покупцем товару є компанія STEM LUX LCC (04119 ZOOLOGICHESKAYA 4A OFFICE 139 KIEV UKRAINE); МД країни відправлення №21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 містить інформацію щодо вартості товарів 25000 євро та відмінна від зазначеної суми в інвойсі від 24.08.2021 № KSL0014361, що становить 15000 євро.

Декларант подав до Волинської митниці заяву від 01.09.2021 № 01/09, у якій повідомив, що додаткові документи надаватися не будуть (а. с. 110).

01.09.2021 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2021/000019/1, відповідно до графи 30 якого митний орган визначив митну вартість вказаного вище товару в розмірі 35400,00 євро (замість 15000,00 євро, що була заявлена декларантом) (а. с. 86-87).

Крім того, 01.09.2021 Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/01348 (а. с. 92-93).

В подальшому, як вбачається із матеріалів справи, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД № UA205140/2021/042718 від 02.09.2021 (а. с. 23-24).

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості та вважаючи його протиправним, позивач звернувся в суд з позовом.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та витребував додаткові документи у декларанта, а у подальшому, у зв`язку із неподанням додаткових документів, прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 01.09.2021 №UA205140/2021/000019/1.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами 5, 6 статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статті 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно частин 1, 2 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частини 1статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частин 2, 3 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).

Приписами частини 7 статті 54 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що відповідно до рішення про коригування митної вартості товару підставою його прийняття стало те, що подані документи містили розбіжності.

Зокрема, згідно із зовнішньоекономічним контрактом від 13.08.2021 № 1308 та проформи №б/н від 13.08.2021 покупцем є ТзОВ «СТЕМ ЛЮКС» (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд. 22Б, каб. 6), а згідно інвойсу від 24.08.2021 № KSL0014361, декларації країни відправлення №21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 покупцем товару є компанія STEM LUX LCC (04119 ZOOLOGICHESKAYA 4A OFFICE 139 KIEV UKRAINE).

Поряд з цим, з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ТзОВ «СТЕМ ЛЮКС» було зареєстровано по вул. Зоологічна, 4А, офіс 139 в м. Києві, а в подальшому відбулася державна реєстрація зміни місцезнаходження товариства (Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, буд. 22Б, каб. 6), що підтверджується витягом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 44-54). Листом від 13.09.2021 компанія UAB KASLITA (контрагент позивача та продавець спірного товару) підтвердила помилкове зазначення місцезнаходження позивача в інвойсі від 24.08.2021 № KSL0014361 (а. с. 59-60).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції про те, що зазначення в інвойсі від 24.08.2021 № KSL0014361 (а. с. 97) адреси позивача, що втратила актуальність, жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару, адже позивач ідентифікується у поданих до митного оформлення документах за ідентифікаційним кодом, який вказано правильно у всіх товаросупровідних документах.

Щодо інших розбіжностей, то апелянт вказує на те, що МД країни відправлення №21LTVC0100EK22DB50 від 25.08.2021 (а. с. 102) містить інформацію щодо вартості товарів 25000 євро, яка відмінна від зазначеної суми в інвойсі від 24.08.2021 № KSL0014361, що становить 15000 євро (а. с. 97).

Аналізуючи доводи відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, у якому відсутня МД країни відправлення.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 53 МК України лише у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Оскільки митні декларації країни відправлення не містяться у визначеному ч. 2 ст. 53 МК України переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, посилання відповідача на розбіжності у митній декларації та інвойсі суперечить вимогам ч. 3 ст. 53 МК України.

До того ж, колегія суддів враховує, що умовами зовнішньоекономічного контракту від 13.08.2021 передбачено ввезення партії товарів та за вказаною вище експортною декларацією поставлялося два товари за двома різними інвойсами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач подав до митниці для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, яка підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Вимоги частин третьої-четвертої статті 53 та частини другої статті 55 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Однак відповідач, обмежившись лише загальним висновком про те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не зазначив у рішенні про коригування митної вартості товарів, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті частини другої статті 55 МК України.

В силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідач не виконав обов`язок, покладений приписами вказаної статті, та не довів, що декларант позивача заявив неповні, необ`єктивні та непідтверджені документально відомості про митну вартість товару.

Таким чином, для митного оформлення товару декларант позивача надав Митниці належні та допустимі докази на підтвердження ціни договору, а надані документи не містять розбіжностей та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

Отже, в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що свідчать про наявність обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що під час процедури митного оформлення ввезеного позивачем товару у митного органу були відсутні правові підстави для обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та відповідно наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі по 3000,00 грн.

Так, статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Ухвалюючи рішення про стягнення 3000,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що в кожному із перерахованих документів міститься детальний опис усіх наданих послуг саме у цій справі, тобто наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати кожну надану послугу та прослідкувати взаємний зв`язок із даними спором.

На обґрунтування вказаних витрат позивач додав до матеріалів позову копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2021, акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №1-000000311, рахунку-фактури від 23.09.2021, квитанції №311-к від 24.09.2021, відповідно до яких позивач сплатив адвокату кошти на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Присудивши з відповідача лише 3000 грн витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність справи, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також застосував принцип співмірності, обґрунтованості та пропорційності їх розміру.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення 3000 грн та співмірність заявлених вимог по відшкодуванню витрат на правничу допомогу зі складністю справи, що спростовує доводи апеляційної скарги про завищення суми зазначеного відшкодування.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №140/10651/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 16.11.2022.