Справа № 580/11114/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від "02" червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Круїз-Авто" до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Круїз-Авто" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №303612 від 14.12.2021 про накладення на позивача штрафу у сумі 17 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки на маршруті, на якому позивач за допомогою водія ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення, не потрібно вести контрольні книжки водія, адже маршрут є приміським та має відстань до 50 км.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2022 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції погодився з доводами позивача та дійшов висновку, що оскільки автобус ТОВ «Круїз-Авто» марки НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів по приміському маршруті №158 Умань-Кочержинці-Громі загальною протяжністю до 50 км, то за таких обставин водій ОСОБА_1 , який керував таким автобусом, не зобов`язаний вести індивідуальну контрольну книжку водія, тому оскаржувана постанова №303612 від 14.12.2021 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 19.03.2020 у справі №823/1199/17, пункт 6.3 Положення №340 покладає на водія, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, обов`язок вести індивідуальну контрольну книжку водія. Отже, оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ за відсутності індивідуальної контрольної книжки водія, то оскаржувані постанови є правомірними.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.03.2014 транспортний засіб марки ПАЗ 32054-07 державний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 .

Позивач 18.11.2021 здійснював перевезення пасажирів за допомогою водія ОСОБА_1 транспортним засобом марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_1 .

На підставі направлення на перевірку №012374 від 12.11.2021 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок посадовими особами відповідача було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої було встановлено, що позивач о 12 год. 45 хв. на АС «Умань» за допомогою водія ОСОБА_1 транспортним засобом марки ПАЗ, державний номер НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки індивідуальної контрольної книжки. Водій ОСОБА_1 акт перевірки підписав, та зазначив зауваження: «забув заповнити».

Із загальнодоступного веб-ресурсу «Google Карти» вбачається, що між населеними пунктами Умань, Кочержинці, Громи Черкаської області менше 50 км.

З пояснювальної записки старшого державного інспектора відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Олександра Обухова вбачається, що останній 18.11.2021 відповідно до направлення №012374 від 12.11.2021 здійснював рейдові перевірки транспортних засобів в м. Умані. При складенні акту перевірки №319371 від 18.11.2021 Олександром Обуховим було помилково зазначено державний номер НОМЕР_3 , замість НОМЕР_1 .

14.12.2021 відповідачем в особі начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Олега Лучина було винесено постанову №303612 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн. за допущене порушення, передбачене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, автобус ТОВ «Круїз-Авто» марки НОМЕР_1 здійснював перевезення пасажирів по приміському маршруті №158 Умань-Кочержинці-Громі загальною протяжністю до 50 км.

Відповідно до п. 1.2. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі Положення), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п. 1.3 Положення).

Відповідно до п. 6.1 Положення, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

У розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. а ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції, на думку колегії суддів, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

У той же час, ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі №823/1199/17.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності у водія обов`язку вести індивідуальну контрольну книжку водія в разі здійснення перевезень пасажирів по маршруту, протяжність якого менше 50 км, не відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ, який належить позивачу, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, то оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірною та не підлягають скасуванню.

Оцінивши докази у справі та враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору також підлягає скасуванню, оскільки за наслідками розгляду справи апеляційним судом позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Приписи статті 139 КАС України передбачають розподіл судових витрат лише при задоволенні позову.

Подібна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2022 року у справі № 460/5315/20.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів вважає, за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від "02" червня 2022 р. скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Круїз-Авто" до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 16 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко