Справа № 480/9739/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 листопада 2022 року

м. Київ

справа №480/9739/21

адміністративне провадження №К/990/29584/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Мартинюк Н.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року

у справі №480/9739/21

за позовом ОСОБА_1

до Держави України в особі Прокуратури Сумської області, а з 11 вересня 2020 року Сумської обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Держави України в особі Прокуратури Сумської області, а з 11 вересня 2020 року Сумської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування позивачу з 01 квітня 2020 року по 14 березня 2021 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру";

- зобов`язати відповідача нарахувати позивачу з 01 квітня 2020 року по 14 березня 2021 року заробітну плату, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням встановленої у цей період надбавок та премій, і виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

28 жовтня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі №480/9739/21.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).

Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд першої інстанції розглянув справу №480/9739/21 у спрощеному позовному провадженні.

Скаржник зазначає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та має виняткове значення для нього, оскільки порушення державою конституційних приписів та профільного закону про прокуратуру у частині оплати праці прокурорам істотно зачіпають не лише його інтереси, а й інтереси великої кількості працівників прокуратури, які намагаються через судову гілку влади відновити своє, передбачене статтею 43 Конституції України, право на зарплату та принцип верховенства права. Також позивач наголошує, що не досліджуваними питаннями права, які потребують відповіді касаційного суду, є питання незастосування судами принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, що прямо передбачено статтею 7 КАС України та правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справ щодо нарахування невиплаченої заробітної плати у відповідності до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» після прийняття Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року.

Також скаржник зауважує, що дана справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення нього,зазначаючи, що висновки судів попередніх інстанцій при розгляді цієї справи і аналогічних справ свідчать про повне та свідоме ігнорування судової практики Великої Палати Верховного Суду, яка у цьому питанні є послідовною. Позивач вказує на те, що, будучи незаконно звільненим з органів прокуратури, втратив роботу, дохід, опинився у скрутному матеріальному становищі.

Таким чином, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, позивач у касаційній скарзі доводить підстави, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Згідно пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Обгрунтовуючи касаційну скаргу, позивач, посилаючись на:

- пункт 1 частини четвертої статі 328 КАС України, зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення без урахування висновку Верховного Суду, який викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19, від 13 січня 2021 року у справі №440/2722/20 та постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 у справі №537/5837/14-а щодо застосування статті 131-1 Конституції України, статті 81 Закону України «Про прокуратуру», статті 7 КАС України, абзацу 3 пункту 3 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2021 року про те, що суди не повинні застосувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції України та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Зокрема позивач акцентує увагу на тому, що питання виплати йому як прокурору заробітної плати у період з 01 квітня 2020 року по 14 березня 2021 року одночасно регулювалося статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» та Законом №113-IX, бланкетні норми якого відправляли до постанови Уряду №505 щодо оплати праці працівникам прокуратури і суди, всупереч наявності правових висновків суду касаційної інстанції, не застосували їх до цих правовідносин;

- пункт 2 частини четвертої статі 328 КАС України (в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні), вказує на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27 жовтня 2020 року у справі №826/18228/16, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/1874/19, від 26 травня 2022 року у справі №540/1268/21, від 14 липня 2022 року у справі №160/13767/20, від 14 липня 2022 року по справі №600/3960/21-а, від 28 липня 2022 року по справі №160/8181/21 та обґрунтовує тим, що у наведених постановах Верховний Суд не досліджував питання правомірності застосування судом апеляційної інстанції оплати праці прокурора після прийняття Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року, тобто з 27 березня 2020 року, а в розрізі справи з 01 квітня 2020 року по 14 березня 2021 року Постанови Уряду №505 від 31 травня 2012 року в період її чинності, яка не відповідає правому акту вищої юридичної сили, чи в такому разі слід застосувати статтю 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у зазначених вище справах №520/2098/19, №440/2722/20, №537/5837/14-а та статті 7 КАС України. Отже, на думку скаржника, з огляду на висновки Конституційного Суду України в рішенні №6-р/2020 від 26 березня 2020 року, Закону №113-IX в частині надання Кабінету Міністрів України повноваження встановлювати оплату праці працівникам прокуратури, мають ознаки суперечності приписам статті 131-1 Конституції України, а відповідно в силу частини четвертої статті 7 КАС України, не повинні застосуватися;

- пункт 3 частини четвертої статі 328 КАС України, вказує на відсутність висновку Верховного Суду стосовно питання застосування визначених у частині четвертої статті 7 КАС України загальних засад приіритетності законів над під законними актами у спірних правовідносинах з питань оплати праці прокурора після прийняття Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року положень Постанови Уряду №505, абзацу 3 пункту 3 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, бланкетна норма якого має на увазі саме Постанову №505, статтю 81 Закону України «Про прокуратуру» та статтю 131-1 Конституції України.

Отже, доводи, які викладені в матеріалах касаційної скарги, вказують на наявність обставин, визначених пунктами 1, 2 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження з метою перевірки обставин вказаних скаржником.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

У касаційній скарзі позивачем порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.

В обґрунтування такого клопотання зазначено, що скаржник вперше із касаційною скаргою звернувся в строк, передбачений КАС України, проте ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу було повернуто позивачу на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Верховним Судом з`ясовано, що позивач, без зайвих зволікань та в межах присічного строку, повторно звернувся до суду касаційної інстанції.

Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами та бази даних «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до вимог частини другої та третьої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

За наведених обставин суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.

Керуючись статтями 328, 329, 330, 334, 340 КАС України в редакції Закону №2147-VІІІ, Суд-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.

3. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі №480/9739/21.

4. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.

5. Витребувати з Сумського окружного адміністративного суду справу №480/9739/21.

6. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

Н.М. Мартинюк ,

Судді Верховного Суду