Справа № 400/11013/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/11013/21
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТЦКСП) про зобов`язання підготувати, оформити належним чином та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУПФУ) документи, визначені Порядком подання та оформлення документі для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління ПФУ від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.12.2007 року за № 135/13402, (зі змінами), що необхідні для призначення з 02.10.2021 року пенсії за вислугу років згідно п.11 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-ІV та п.«в» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ в редакціях законів, які діяли 11.03.2008 року на час звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262, оскільки на час його звільнення п.11 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-ІV передбачав, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення. Тому, при досягненні 45-річного віку, він має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262, оскільки має вислугу 15 років.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.02.2008 року №74 позивача було звільнено з військової служби у запас за п.63, пп.«г» (у зв`язку зі скороченням штатів (у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України) та виключено зі списків особового складу Харківського університету Повітряних Сил.

Вислуга позивача на військовій службі складає 15 років, 07 місяців, 11 днів.

02.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив підготувати, оформити належним чином та надати до ГУПФУ грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення, яке отримував протягом останніх 2 місяців підряд перед звільненням з військової служби та направити до ГУПФУ оформлені належним чином документи, що необхідні для призначення з 02.10.2021 року пенсії за вислугу років згідно п.11 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-ІV та п.«в» ст.12, ч.2, 3 ст.51, ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.

Листом від 27.10.2021 відповідач повідомив позивача, що дія п.11 ст.1 Закону України №1763-ІV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» поширюється на осіб, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років. При цьому, на день звільнення з лав ЗСУ позивачу виповнилося 35 років.

Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону №1763-IV, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Преамбулою Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» (далі Закон) передбачено, що цей Закон встановлює правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Відповідно до п.11 ст.1 Закону (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону поширено дію пункту 6 статті 1 цього Закону на осіб, звільнених зі служби (померлих) після 1 січня 2004 року, пунктів 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 11, 12 цієї статті - на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після цієї дати.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту «в» зазначеної статті (в редакції, що діяла на час звільнення позивача), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни у пункт 11 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей", а саме: цифри і слово "15 років" замінено цифрами і словами "20 календарних років" та цифри і слова "40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж" виключено.

З наведеного вбачається, що станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії (02 жовтень 2021 року) редакція пункт 11 статті 1 Закону містила інші вимоги для призначення пенсії, ніж редакція, за дії якої позивач був звільнений з військової служби, що і є ключовим питанням при розгляді даної справи.

Так, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України №5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

З огляду на положення пункту 11 статті 1 Закону та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З аналізу наведеного у сукупності вбачається, що оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу та повинна застосовуватись і в даних спірних правовідносинах при призначенні пенсії позивачу за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно заяви від 02 жовтня 2021 року.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на наявність станом на час звернення за призначенням пенсії за вислугу років у позивача вислуги у розмірі 15 років та з огляду на виповнення йому 45 років, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років.

Наведене також узгоджується з висновками, зробленими Верховним Судом у постановах від 16 липня 2019 року у справі № 686/651/17, від 14 квітня 2020 року у справі № 260/450/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 686/18373/17, від 18 жовтня 2022 року у справі № 520/7829/2020.

Так, судом касаційної інстанції в постанові від 18 жовтня 2022 року у справі №520/7829/2020 зазначено, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону України №1763-ІV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та підпунктом «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, в редакціях чинних саме на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Апеляційний суд мотивував своє рішення (про відмову в позові) тим, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії, основною умовою для її призначення відповідно до пункту «в» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є досягнення 45-річного віку та наявність вислуги 20 календарних років.

Проте, вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 15 років 08 місяців, що не надає права на призначення даного виду пенсії.

З вказаної постанови від 18 жовтня 2022 року у справі №520/7829/2020 вбачається, що 07 квітня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 оформлено подання №4101 про призначення пенсії на ім`я ОСОБА_1, яке листом від 14 квітня 2020 року № ФХ-126330/4101 направлено до ГУ ПФУ в Харківській області.

Листом ГУ ПФУ в Харківській області від 18 травня 2020 року № 2000-0303-8/23694 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено, що відповідно до п. "в" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", підставою для призначення пенсії є наявність 20 календарних років вислуги. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на дату звільнення зі служби Міністерства Оборони України має вислугу 15 років, матеріали для призначення пенсії за вислугу років позивача підлягають поверненню через відсутність законних підстав для призначення пенсії.

При цьому, за результатом касаційного перегляду Верховний Суд постановою від 18 жовтня 2022 року у справі №520/7829/2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року скасував, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року залишив в силі.

Приймаючи вказане рішення касаційний суд наголошував, що: «Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років та його вислуга складала 15 років, у зв`язку з чим колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що ОСОБА_1 набула підстав для призначення пенсії.».

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.