Справа № 440/6882/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2022 року м. ПолтаваСправа №440/6882/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" (надалі також відповідач), у якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на підставі довідки від 30.10.2020 №82 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 8091,08 грн;

стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 8091,08 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач безпідставно не виплатив їй при звільненні грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, оскільки відсутність у нього коштів для здійснення таких виплат не звільняє від обов`язку щодо їх проведення.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 20-21/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що ОСОБА_1 на дату звільнення зі служби не зверталась до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" із заявою про виплату грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу. Окрім того, за твердженням відповідача, спірна компенсація позивачу не виплачена з огляду на відсутність бюджетного фінансування на такі цілі.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.08.2022 позивачу поновлено строк звернення до суду з цим позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Рішення ухвалено після завершення періоду щорічної відпустки судді.

Обставини справи

ОСОБА_1 у період з 14.08.2015 по 03.12.2019 проходила службу в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

Наказом Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 02.12.2019 №231/ОС-19 ОСОБА_1 , старшого сержанта внутрішньої служби, звільнено зі служби з 03.12.2019 за власним бажанням /а.с. 4-6/.

30.10.2020 позивачу видана довідка №82 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, загальна сума до виплати 8091,08 грн /а.с. 8/. Однак, виплату грошової компенсації не проведено з огляду на відсутність у відповідача видатків на такі цілі.

Листом Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 26.01.2022 вих.№15/11/566Дн-22 представника позивача, адвоката Бутиріна О. повідомлено, що станом на 26.01.2022 в кошторисі установи відсутні асигнування для виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети форменного одягу особам рядового і начальницького складу /а.с. 7/.

На цій підставі, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (надалі - Закон №2713-IV), держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

При цьому умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина 2 статті 23 Закону №2713-IV).

У силу частини п`ятої статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (частина п`ята статті 21 Закону №2713-IV).

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 (надалі - Порядок №578, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

За змістом пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Як визначено пунктом 23 Порядку №578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

Згідно з пунктом 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі стосується наявності підстав для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 8091,08 грн.

Залученою до матеріалів справи копією довідки Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 30.10.2020 №82 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 підтверджено, що позивачу належить до виплати 8091,08 грн /а.с. 8/, однак така компенсація позивачу не виплачена.

Спір щодо визначення розміру грошової компенсації між сторонами відсутній.

Разом з тим, як зазначає відповідач, спірна грошова компенсація ОСОБА_1 не виплачена, оскільки вона на дату звільнення не зверталась до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" із заявою про її отримання, а у кошторисі установи були відсутні асигнування для проведення виплат.

Оцінюючи такі твердження відповідача суд виходить з того, що відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00). Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У рішенні від 10.03.2011 у справі "Сук проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, у разі якщо держава задекларувала певні правила розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Як наслідок, відсутність у кошторисі Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" видатків на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 8091,08 грн не звільняє відповідача від обов`язку провести такі виплати.

Доводи відповідача про те, що позивач не зверталась до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" із заявою про виплату їй грошової компенсації не заслуговують на увагу, адже здійснення таких виплат є обов`язком роботодавця.

До того ж, відповідачем самостійно обчислено розмір грошової компенсації та надано ОСОБА_1 довідку від 30.10.2020 №82, а не проведення відповідних виплат пов`язується виключно з відсутністю коштів, про що свідчить зміст листа Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 26.01.2022 вих.№15/11/566Дн-22.

Посилання відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду суд визнає помилковими, адже спірні відносини є триваючими, оскільки уповноважений орган до моменту звернення позивача до суду ухилявся від виконання своїх зобов`язань, стверджуючи про відсутність асигнувань для проведення виплат.

У свою чергу, про відсутність у відповідача наміру проводити розрахунок позивач довідалась з листа Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 26.01.2022 вих.№15/11/566Дн-22.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджено квитанцією від 08.08.2022 №0.0..1 /а.с. 11/. Вказану суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджено випискою /а.с. 12/.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Стягнути з Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 8091,08 грн (вісім тисяч дев`яносто одна гривня вісім копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба