Справа № 320/1721/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року Київ справа № 320/1721/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.09.2021 № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до ст. 55 Закон) України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 03.10.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії на умовах, передбачених цією нормою Закону, мотивуючи своє рішення тим, що документами не підтверджується факт проживання станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю - 4 роки. Беручи до уваги те, що наявність у неї посвідчення відповідно до якого вона є постраждалою в наслідок аварії на ЧАЕС, як особа яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю та має право на пільги і компенсацію, позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ухвалою від 08 лютого 2022 року, суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановив строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою суду від 26 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

30 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 17.09.2021 звернулася до Управління (Білоцерківськоп обслуговування громадян № 2) із заявою встановленого зразка про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", надавши пакет документів. Відповідно до п. 4.2. постанови правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" від 16.12.2020 № 25-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до цього, за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та приймало рішення про відмову у призначенні пенсії № 89 від 23.09.2021.

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, позивач зареєстрований в місті Біла Церква Київської області з 01.11.1989р. Даний населений пункт до 01.01.2015 належав до зони посиленого радіологічного контролю.

У зв`язку з цим, у позивача відсутній факт проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993.

За даними трудової книжки позивача відсутній факт роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993.

За результатами розгляду наданих ОСОБА_1 документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 24 дні, згідно свідоцтва VI -БК № 372529 до страхового стажу не зараховано догляд за дитиною до трьох років, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта, а також у заяві на призначення пенсії відсутня відповідна інформація.

Отже, враховуючи викладене, підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" немає.

Ухвалою від 28 липня 2022 року Київським окружним адміністративним судом було залучено до участі у справі № 320/1721/22 у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3; ).

26 серпня 2022 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовної заяв в повному обсязі. Відповідач зазначив, що 23.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії з наступних підстав. Відповідно до статті 55 Закону України 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (із змінами, далі - Закон № 796) "особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії додаються документи, які засвідчують особливий статус особи:... посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) та довідка про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Вік позивача - 54 роки 11 місяців 14 днів. Страховий стаж становить - 28 роки 24 дні. Документами, доданими до заяви про призначення пенсії, не підтверджено, що позивач станом 01.01.1993 постійно проживала або постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Крім того, до страхового стажу не зараховано догляд за дитиною до трьох років, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта, а також у заяві на призначення пенсії відсутня відповідна інформація. Стаж за даними персоніфікованого обліку зараховано в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, відзиви на позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 12 квітня 2002 року.

18.10.1994 позивач отримала Посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 р. Категорія 4 Серії НОМЕР_2 .

17.09.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення їй пенсії за віком з урахуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

23.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким опрацьовано заяву позивача за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії № 89.

У рішенні зазначено, що згідно до статті 55 Закону України 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (із змінами, далі - Закон № 796) немає підстав для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років потерпілій від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії, оскільки документами доданими до заяви про призначення пенсії, не підтверджено, що особа станом на 1 січня 1993 постійно проживала або постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Спір між позивачем і відповідачами виник з питання щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні посиленого радіологічного контролю та відповідно його права користуватися пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796).

Статтею 10 Закону № 796 передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796 визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (пункт 4 частини першої статті 14 Закону № 796).

Відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, є такими, що належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 14 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що визначає категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій встановлено відповідну категорію. Тобто особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до категорія 4.

Доказом надання позивачу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 20).

Так, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 501 від 25.08.1992 визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 501 від 25.08.1992 - посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про cтатус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Порядок видачі посвідчень на даний момент встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, якою зокрема затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян.

Згідно з пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Відповідно до вимог частини третьої статті 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (стаття 55). Тобто, особам, якщо вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій у розрахунку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у поєднанні із нормою частини третьої статті 65 цього Закону дають підстави дійти до висновку, що основним доказам проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене чи/або не скасоване посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту статті 14 згаданого Закону, на переконання суду, є підставою для встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 № 21-1048во06 та від 04.09.2015 № б90/23/15-а. Верховний Суд підтримав таку позицію у своїй постанові від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17.

Доказів скасування чи визнання недійсним посвідчення позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , відповідачем суду не подано та судом не здобуто.

Водночас на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, крім посвідчення серії НОМЕР_2 , додано до позовної заяви копії наступних документів: довідки про реєстрацію місця проживання № 15.2-03/3055 від 28.09.2021, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, відповідно до якої позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 01.11.1989 р. по теперішній час; трудову книжку серії НОМЕР_3 , відповідно до якої позивач з 18.07.1985 року по 17.05.1993 року працювала на підприємствах м. Біла Церква ("Білоцерківське районне ВО по виробничо-технічному забезпеченні сільського господарства", "Торгово-заготівельна фірма АПК "РОСЬ"); довідку Білоцерківської житлово-експлуатаційної контори № 3 № 2011 від 25 травня 1983 про те, що позивач проживала в м. Біла Церква, вул. Славіна, 62; довідку відділу капітального будівництва Білоцерківської міської ради № 461 від 02.07.2007 про те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 був знесений в 1989 році під нове будівництво; ордер на житлове приміщення серії БЦГ № 002973 на ім`я - ОСОБА_1 від 19 липня 1989 року, який був виданий на підставі рішення Білоцерківського виконкому 19.07.1989 року № 246; свідоцтво про народження сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_4 ; копію паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області 15.10.2004, серія СМ№ 646374.

Таким чином, на переконання суду, відповідач безпідставно дійшов висновку про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд вважає, що право позивача на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підтверджене належними, достатніми та допустимими доказами.

Наведене, на думку суду, свідчить про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.09.2021 № 89 про відмову у призначенні позивачу пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону № 796 суд зазначає, що такі вимоги не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Так, згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачеві у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.8. Порядку № 22-1 П передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відтак призначення пенсії повинна бути проведено з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже 55 років вона досягнула 3 жовтня 2021 року, з заявою про призначення пенсії до відповідача звернулась 17.09.2021 року, а тому, пенсія їй повинна бути призначена з 4 жовтня 2021 року, а не з 03.10.2021, як просить позивач.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийнятого ним рішення від 23.09.2021 № 89.

Відтак перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази надані позивачами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 1 836, 00 грн, а отже, такі судові витрати необхідно відшкодувати на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3; ) від 23.09.2021 № 89 про відмову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (; місцезнаходження: 08500, Київська обл., місто Фастів, вул. Саєнка Андрія, будинок 10) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 04.10.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (; місцезнаходження: 08500, Київська обл., місто Фастів, вул. Саєнка Андрія, будинок 10) судовий збір у сумі 908, 00 грн (дев`ятсот вісім гривень 0 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3; ) судовий збір у сумі 908, 00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.