Справа № 380/1078/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1078/21 пров. № А/857/11860/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Тернопільської митниці на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року, прийняте суддею Карп`як О.О. в м.Львові, о 14 годині 06 хвилині, повний текст складено 27 липня 2022 року, у справі № 380/1078/21 за адміністративним позовом приватного підприємства "Укртекстрейдинг" до Львівської митниці, Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та карток відмови, -

ВСТАНОВИВ:

в січні 2021, приватне підприємство «Укртекстрейдинг» звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Галицької митниці ДМС № UA209000/2020/600078/2 від 01.09.2020 року; № UA209000/2020/600093/2 від 09.10.2020 року; № UA209000/2020/600118/2 від 07.12.2020 року; № UA209000/2021/600003/2 від 16.01.2021 року; визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Галицької митниці ДМС № UA209220/2020/00500 від 01.09.2020 року; № UA209220/2020/00611 від 09.10.2020 року; № UA209220/2020/00790 від 07.12.2020 року; № UA209220/2021/00029 від 16.01.2021 року.

Рішенням Львівського оружного адміністративного суду від 06 липня 2022 позов задоволено.

06.07.2022 представник позивача подав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн.

Додатковим рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року стягнуто з Тернопільської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Укртекстрейдинг" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Тернопільська митниця подала апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що в договорі та додатку не відображено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, не конкретизовано кількість витраченого ним часу на складання тих чи інших процесуальних документів, надання інших послуг у сфері права.

Окрім цього, на підтвердження заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу позивачем надано платіжне доручення від 06.07.2022 № 2156. Проте, таке платіжне доручення не є належним та допустимим доказом підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу у даній справі, оскільки не містить належного та повного призначення платежу, які дозволяли б ідентифікувати їх як такі, що сплачені саме за надання правничої допомоги у справі № 380/1078/21. Більше того, у такому платіжному дорученні в призначенні платежу вказано «юридичні послуги згідно рах.№ 1 від 05.07.2022», однак рахунок № 1 від 05.07.2022 не був поданий позивачем до матеріалів справи.

В графі «Отримувач» зазначеного платіжного доручення вказано «ФОП ОСОБА_1 », хоча згідно з договором від 25.01.2021 № 25/01/21 правові послуги позивачу надавав адвокат Саницький А.І., а не фізична особа підприємець ОСОБА_1 .

Не надано доказів оплати адвокату за надані послуги у даній справі.

Також, зазначає, що позовна заява підписана позивачем, всі копії доданих до позовної заяви документів завірені позивачем, заява про розподіл судових витрат підписаний позивачем, судовий збір сплачений позивачем. В матеріалах справи відсутній будь який виготовлений, підписаний або завірений документ, який би свідчив про надання адвокатом Саницьким А.І. правничої допомоги позивачу у справі.

Просить скасувати додаткове рішення та винести нове, яким відмовити в задоволенні вимог.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників митниць, які просять задоволити апеляційну скаргу, представників позивача, які просять залишити без змін додаткове рішення, зазначивши, що вони не оскаржували його, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста, сьома статті 134 КАС України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Частиною сьомою статті 139 КАС встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Судом встановлено, що між позивачем (клієнт) та адвокатом Саницьким А.І. (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги від 25.01.2021 № 25/01/21, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах/провадженнях, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта щодо оскарження карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Галицької митниці Держмитслужби № UA209220/2020/00500 від 01.09.2020 року; № UA209220/2020/00611 від 09.10.2020 року; № UA209220/2020/00790 від 07.12.2020 року; № UA209220/2021/00029 від 16.01.2021 року та рішень про коригування митної вартості товарів Галицької митниці Держмитслужби UA209000/2020/600078/2 від 01.09.2020 року; № UA209000/2020/600093/2 від 09.10.2020 року; № UA209000/2020/600118/2 від 07.12.2020 року; № UA209000/2021/600003/2 від 16.01.2021 року. Відповідно до п.4.1 договору, на визначення розміру гонорара адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Відповідно до п.4.2 договору, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатком до цього договору.

До заяви про розподіл судових витрат позивачем також подано додаток до договору № 25/01/21 від 25.01.2021 та копію платіжного доручення від 06.07.2022 № 2156.

Згідно п.1 додатку до договору, за виконання обов`язків по даному договору, а саме: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз та вивчення, аналіз законодавства та судової практики, розроблення стратегії захисту; підготовку позовної заяви; ознайомлення з відзивом, аналіз та вивчення, аналіз законодавства та судової практики, підготовка відповіді/пояснень; підготовка та участь в судових засіданнях (включаючи час та витрати на доїзд) клієнт адвокату гонорар, який складає суму 17000 грн. без ПДВ. Гонорар за домовленістю сторін оплачується замовником після підписання даного додатку до договору. У випадку недосягнення позитивного для клієнта завершення справи, - адвокат повертає клієнту гонорар визначений п.1 даного додатку до договору, за мінусом витрат адвоката понесених при наданні правової допомоги.

Згідно наданої позивачем копії платіжного доручення від 06.07.2022 № 2156, ПП «УТТ» сплатило ФОП ОСОБА_1 17000 грн. за юридичні послуги згідно рахунку № 1 від 05.07.2022 без ПДВ.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що заявлена сума 17000,00 грн для відшкодування витрат на правничу допомогу не є співмірною, а тому дійшов до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та покликанням відповідача, що наявність укладеного договору про надання правової допомоги та додатку до договору та копії платіжного доручення без детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не надання інформації про час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), у даному випадку не можуть підтвердити понесені витрати на правничу допомогу, з огляду на те, що позивачем не доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, в матеріалах справи наявні два договори про правову допомогу, укладену між позивачем (клієнт) та адвокатом Саницьким А.І. (адвокат) про надання правової допомоги: № 23/12/19-у від 23.12.2019 та від 25.01.2021 № 25/01/21.

Також, відсутній рахунок № 1 від 05.07.2022 та акт виконаних робіт з детальним розрахунком вартості робіт, а акт прийняття передачі виконаних робіт від 06.07.2022 підставно не взято судом першої інстанції до уваги, оскільки такий поданий з порушенням строків, визначених ст. 143 КАС України.

Заслуговує на увагу колегії суддів покликання апелянта на те, що платіжне доручення від 06.07.2022 № 2156 не є належним та допустимим доказом підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу у даній справі, оскільки не містить належного та повного призначення платежу, які дозволяли б ідентифікувати їх як такі, що сплачені саме за надання правничої допомоги у справі № 380/1078/21. Також, у призначенні платежу вказано «юридичні послуги згідно рах.№ 1 від 05.07.2022»,

Судом першої інстанції вірно враховано, що аналогічні справи були на розгляді Львівського окружного адміністративного суду, що підтверджується долученою судовою практикою, поданою позивачем до матеріалів справи (а.с.128 205 т.4), а також участь адвоката в судових засіданнях 20.04.2021, 26.04.2021, 30.06.2021, 20.09.2021, 06.10.2021, 28.10.2021, 24.11.2021, 16.12.2021, 06.06.2022, 06.07.2022, та підписання відповіді на відзив адвокатом.

Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 73 КАС України).

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування (стаття 74 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Аналізуючи вищевикладені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання про підставність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішень суду, а тому підстав для їх скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на них слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року у справі № 380/1078/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 18.11.22