Справа № 320/524/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/524/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

До Київського окружного адміністративного суду звернулася військова частина НОМЕР_1 з адміністративним позовом у якому просила суд стягнути завдані збитки державі у розмірі 40 960, 50 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що підполковник ОСОБА_1 неналежно виконував свої службові обов`язки, що стало причиною переплати грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019 рік підполковнику ОСОБА_2 на загальну суму 81 921,00 грн.

Крім того, наголошує, що оскільки ОСОБА_1 погоджував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2019 року №33, а тому повинен був перевірити правильність пунктів даного наказу.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 19 жовтня 2022 року.

Від ОСОБА_1 до суду 17.10.2022 року надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що у документах, які подані позивачем не міститься відомостей про форму вини та конкретизацію дій/бездіяльності щодо неналежного виконання ним службових обов`язків. Зазначає, що при звільненні його та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не було встановлено наявність у нього жодної заборгованості, що підтверджується обхідним листом, який міститься в матеріалах справи.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 11.11.2017 по 09.09.2020.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №547 від 29.11.2018 підполковника ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом від 09.09.2020 №339 підполковника ОСОБА_1 звільнено у запас за станом здоров`я відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2020 №195 підполковника ОСОБА_1 начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 з 09.09.2020 року виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Направлено для зарахування на військовий облік до Бориспільського ОМВК м. Бориспіль Київської області.

25.05.2020 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов аудиторський звіт № 234/3/8/аз від 17 квітня 2020 року. За результатами проведення внутрішнього фінансового аудиту та відповідності фінансово господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 (військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться на фінансовому забезпечені у військовій частині НОМЕР_2 ) за період з 01 вересня 2017 року по 29 лютого 2020 року було встановлено, що відповідно до пункту 4 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення № 260 від 07.06.2018 ОСОБА_2 було зайво виплачено кошти в загальній сумі 81921,00 грн., в тому числі зайво перераховано кошти до державних цільових фондів в сумі 23406,00 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №330 від 05.11.2020 року призначено службове розслідування за фактом неправомірної виплати під час звільнення підполковнику ОСОБА_2 на підставі рапорту ТВО начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 .

В ході службового розслідування встановлено вину підполковника запасу ОСОБА_1 (на посаді начальника штабу - першого заступника командира частини) та вину ОСОБА_4 у заподіянні переплати грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019 рік ОСОБА_2 на загальну суму 81 921, 00 грн. (у тому числі зайво перерахованих коштів до державних цільових фондів на суму 23 406 грн.).

Згідно акту службового розслідування встановлено, що переплата грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2019 рік підполковнику ОСОБА_2 за 2019 рік сталася внаслідок особистої неуважності помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини капітана ОСОБА_4 .

Полягає в тому, що готуючи проект наказу по стройовій частині щодо виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , капітан ОСОБА_4 , включив до проекту наказу відомості щодо виплати підполковнику ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення, яка була нарахована раніше на підставі рапорту підполковника ОСОБА_2 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 08.01.2019 та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2019 рік, право на яку він не набув відповідно до абзацу шостого пункту 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також зазначено, що переплата сталася внаслідок неуважності начальника штабу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , який перевіряв та погоджував даний наказ. При погодженні наказу, на той час начальник штабу військової частини підполковник запасу ОСОБА_1 повинен був організувати перевірку проекту наказу командира військової частини щодо встановлення та виплати доплат, надбавок, винагород, одноразових видів грошового забезпечення та заробітної плати, преміювання військовослужбовців, працівників ЗСУ.

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до відповідача з письмовим запитом від 22.12.2020 №1733 щодо добровільного відшкодування завданих збитків у розмірі 40 960 грн. 50 коп., однак відповідач не надав жодної відповіді.

Такі обставини зумовили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Питання, пов`язані з порядком притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків врегульовані Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX від 03.10.2019 (надалі за текстом - Закон №160-ІХ).

Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Як свідчать матеріали справи, в аудиторському звіті від 17.04.2020 року зазначено, що порушення було допущено старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 , який готував проект наказу про виплату грошової допомоги на оздоровлення та проект наказу про виключення зі списків особового складу та помічником командира частини з фінансово-економічної роботи ТВО начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 працівником ОСОБА_5 , ТВП помічника командира військової частини з правової роботи сержантом ОСОБА_6 , які погоджували дані накази.

Однак, як вбачається із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 «Про результати проведення службового розслідування за фактом неправомірної виплати під час звільнення підполковнику ОСОБА_7 » №373 від 16.12.2020 року, встановлено порушення підполковником запасу ОСОБА_1 та капітаном ОСОБА_8 вимог ст.ст. 11, 16, 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.4 Розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення №260 від 07.06.2018 та абз.5 п.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; п.1.9 абз. 13, 14, 16 наказу Міністерства оборони України №280 від 22.05.2017 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України»; п.п. 1.3, 2.8.20.8, 2.9.1.3 інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що аудиторським звітом взагалі не встановлена вина відповідача, а в самому наказі за результатами проведення службового розслідування не відображено конкретні неправомірні дії (бездіяльність), які ставляться ОСОБА_1 у вину заподіяної шкоди державі.

Колегія суддів зазначає, що згідно частини першої статті 160 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини другої цієї статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Отже, для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності необхідна наявність вини у формі умислу та наявність передбачених законодавством підстав і всіх умов для притягнення до матеріальної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції надано належну оцінку поданим позивачем усіх доказів, а саме: аудиторського звіту, акту службового розслідування, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2020 року №373 «Про результати проведення службового розслідування за фактом неправомірної виплати під час звільнення підполковнику ОСОБА_7 » та вірно зазначено, що у них не міститься відомостей щодо неналежного виконання ОСОБА_1 свої службових обов`язків, а також неможливо встановити форму вини та в чому саме виявлено умисність дій відповідача.

Отже, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази невиконання або неналежного виконання відповідачем службових обов`язків, що призвело до умисного нанесення шкоди державі.

Щодо доводів апелянта про те, що згідно акту службового розслідування встановлено вину підполковника ОСОБА_1 у формі неналежного виконання обов`язків, а саме порушено вимоги ст.ст. 11, 16, 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; п.4 Розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення №260 від 07.06.2018 та абз.5 п.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів зазначає наступне.

Зазначені акти та вказані норми визначають лише загальні обов`язки усіх військовозобов`язаних Збройних Сил України та призначені для всіх військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що в матеріалах справи міститься обхідний лист щодо ОСОБА_1 , яким підтверджується відсутність будь-яких заборгованостей військовослужбовця на момент його звільнення.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 мав організувати правильне доведення до фінансової служби військової частини НОМЕР_1 відповідних наказів та організувати перевірку правильності їх виконання, що на думку апелянта свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Інструкція з діловодства у Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124 встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) ЗСУ, штабах угрупувань військ, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням, а не підстави та у мови матеріальної відповідальності за її невиконання.

Враховуючи те, що позивачем не доведено завдання відповідачем прямої дійсної шкоди у розмірі 40960,50 грн., а також того, що поведінка відповідача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 не містить обґрунтованих доводів, які б спростовували зазначені висновки суду першої інстанції.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко