Справа № 500/1748/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1748/22 пров. № А/857/9868/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в справі №500/1748/22 (головуючий суддя Осташ А.В., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: а) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в перерахунку та виплаті позивачу, пенсії за вислугою років в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення;

б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату позивачу з 28.01.2022 пенсії за вислугою років відповідно до ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

в) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням від 23 травня 2022 року Тернопільський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років з урахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.02.2022 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що підставою призначення пенсії у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до п. „а ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ, є звільнення особи згідно з Положенням про проходження служби в Збройних Силах України у відставку за віком або станом здоров`я. Оскільки позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас за ст.64 „Б (через хворобу) Положення про проходження служби в Збройних Силах України, тому вимогу про збільшення відсоткового значення розміру пенсії ГУ ПФУ в Тернопільській області вважає безпідставною та необґрунтованою. Поряд з цим апелянт зазначає, що підготовка та подання необхідних для призначення пенсії документів належить до виключної компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Наказу ДПА в Тернопільській області № 95-о від 28.03.2007 ОСОБА_1 звільнений з органів податкової поліції у запас за п. 64 „Б (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (а.с.10).

Підставою для звільнення вказано: рапорт позивача, свідоцтво про хворобу № 59 від 21.03.2007, видане Військово-лікарською комісією УМВС Тернопільської області.

Пенсія позивачу призначена з 01.01.2010 відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб за вислугу років в розмірі 50 % грошового забезпечення (а.с.13).

28.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та подальшої виплати призначеної йому пенсії за вислугу років з урахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з отриманням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення, у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с.9).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.02.2022 № 884-686/М-02/8-1900/22 позивача повідомлено про те, що підстави для зміни розміру пенсії відсутні. У вказаному листі зазначено, що вислуга років позивача складає 20 років, відповідно пенсія встановлена у розмірі 50 відсотків (а.с.8).

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що юридично визначальним у даних правовідносинах є сам факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акта - Порядку № 85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу, хоча формулювання „непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у пункті 2 частини першої ст. 77 Закону України „Про Національну поліцію - „непридатність до служби в поліції, однак, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності до подальшої служби через хворобу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначені в Законі України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII.

Відповідно до пункту „а статті 12 Закону № 2262-XII (в редакції на час призначення пенсії позивачу) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах „б - „д статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Пунктом ,,а частини першої статті 13 Закону № 2262-XII (в редакції на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт „а статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії 50 % чи 55 %, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме - у відставку чи у запас.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.91 № 114 (в редакції чинній на момент призначення пенсії, далі - Положення № 114) звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України „Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України „Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з пунктом „б статті 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Відповідно до пункту „б статті 65 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.

Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 05 лютого 2021 року в справі №1.380.2019.000262 та 11 березня 2021 року в справі № 1.380.2019.002722, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивача звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 „б (через хворобу) з 28.03.2007 року згідно з наказом Державної податкової адміністрації в Тернопільській області від 28.03.2007 № 95-о.

При цьому, на момент призначення пенсії позивачу пункт „а частини першої статті 13 Закону № 2262-XII діяв в редакції Закону від 04.02.94 № 3946-12, за змістом якої пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, які мають вислугу 20 років і більше (пункт „а статті 12): за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. За кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що розмір 55 відсотків грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я. Позивачу, який звільнений в запас, правильно встановлено пенсію у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Верховною Радою України прийнято Закон України від 02 липня 2015 року № 580 „Про Національну поліцію, який вступив в законну силу 7 листопада 2015 року (далі - Закон № 580), норми якого передбачають створення Національної поліції України, ліквідацію органів міліції та втрату чинності Закону України „Про міліцію.

Нормами Закону № 580 не були поширені гарантії соціального захисту на колишніх працівників міліції та членів їх сімей, у тому числі членів сімей працівників міліції, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження служби в міліції, громадян України з числа колишніх працівників міліції, які були звільнені зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штату, та члени їхніх сімей, осіб, які звільнені зі служби в міліції і визнані інвалідами І групи внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків під час служби в міліції, або захворювання, одержаного під час проходження служби в міліції тощо.

З метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей 23 грудня 2015 року Верховною радою України було прийнято Закон України „Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей №900-VІІІ, яким внесені зміни до Закону № 2262. А саме: доповнено та змінено статтю 43, якою передбачено, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку. А статтю 63 цього ж Закону доповнено частиною третьою, в якій вказано, що перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

За змістом ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше: за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини 1 етапі 77 Закону України „Про національну поліцію - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 відсотки відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 частини першої статті 77 Закону № 580 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що зміни до статті 13 Закону № 2262-XII внесені згідно із Законом № 580 від 02.07.2015 та застосовуються до осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України „Про Національну поліцію, а відтак, необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність у особи права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, є звільнення у відставку за віком або за станом здоров`я, на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України „Про Національну поліцію.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки позивача звільнено зі служби в запас через хворобу ще 28.03.2007 року, а не у відставку за віком чи за станом здоров`я на підставі п. 2 ч.1 ст.77 Закону № 580, то відповідно до наведених вище норм законодавства він не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 55 процентів до грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Як встановлено у справі, що розглядається, позивач звільнений у запас Збройних Сил за пунктом 64 „б (через хворобу) 28.03.2007, службу в поліції не проходив, а отже, норма статті 13, яка набрала чинності з 07.11.2015, на позивача не розповсюджується. Таким чином, передбачені статтею 63 Закону № 2262-XII підстави для перерахунку раніше призначеної пенсії не настали.

При цьому, відповідно до пункту „а частини першої статті 13 Закону № 2262-XII підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, а не зміст висновку військово-лікарської комісії.

Аналогічну правову позицію було висловлено в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2020 року у справі № 705/7195/16-а.

Відтак, факт встановлення свідоцтвом про хворобу №59 позивача непридатності до військової служби в мирний час, обмеженої придатності у воєнний час, а також повязаність захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ, жодним чином не змінює причину звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, та, в силу вимог Закону № 2262-XII, не створює законних підстав для проведення перерахунку пенсії позивача з її збільшенням до 55 % відповідних сум грошового забезпечення.

Водночас, на переконання судової колегії, підстави звільнення зі служби в поліції не можуть бути тими гарантіями соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, з метою відновлення яких було прийнято Закон України „Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей № 900-VIII від 23 грудня 2015 року.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу відповідача, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до пункту 23 Порядку № 3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Згідно з пункту 24 Порядку № 3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Водночас, абзацом 1 пункту 4 Порядку № 3-1 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком проведення перерахунку, повідомляють орган ПФУ.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови в перерахунку та виплаті позивачу, пенсії за вислугою років в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату позивачу з 28.01.2022 пенсії за вислугою років відповідно до ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в справі № 500/1748/22 та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 16.11.2022.