Справа № 686/13423/22
Суддя: Павловська А. А.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/258/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючої судді Павловської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Цибульської Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Говорецького Г.Б.,

представниці відповідача Ткачук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання неправомірним рішення, -

встановив:

04.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 30 травня 2022 року рішенням головного спеціаліста ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович його було видворено до країни походження або до третьої країни. Вважає, дане рішення є передчасним та протиправним. Звертає увагу що при його прийнятті не було взято до уваги той факт, що позивачем було порушено термін для продовження строку перебування на території України з поважних причин, а саме у визначений законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк він хворів на Covid-19 і перебував на лікуванні у КНП «Олександрівська клінічна лікарня» м. Київ. Також не враховано, що він зареєстрований та проживає в с. Пісочне, яке розташоване на північному сході м. Харкова. В зв`язку з агресією Росії проти України в м.Харків та його північній околиці були піддані постійним обстрілам та бомбардуванням. Через поспішний переїзд в м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області всі його особисті речі та документи залишились за місцем проживання в м. Харків. З метою захисту своїх право позивач звернувся до суду і просить: поновити строк на оскарження рішення головного спеціаліста Управління ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович від 30 травня 2022р.; визнати рішення головного спеціаліста Управління ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович від 30 травня 2022 р., щодо видворення його до країни походження або до третьої країни протиправним.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснивши, що процедури прийняття оскаржуваних рішень було дотримано, а відповідач діяв на підставі закону і в межах наданих повноважень. Жодних протиправних дій щодо позивача не вчинялося. Наведені ним причини пропуску строку належно не підтверджені, оскільки надані ним роздруківки медичних консультацій мають сумнівний характер і не містять необхідних реквізитів, а зазначені в них реквізити при перевірці виявилися такими що не відповідають дійсності. Просить їх до уваги не брати, як і відповідь на відзив.

Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що 02.02.2021 позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про шлюб.

17.02.2021 позивачеві було видано посвідку на тимчасове проживання, дата закінчення дії котрої 16.02.2022. Копія посвідки наявна у справі.

З 10.03.2021 і до даного часу постійне місце проживання позивача зареєстровано у смт Пісочин Харківського району Харківської області, що підтверджується наявною у справі копією довідки № 1852 виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.

В кінці січня позивач захворів і проходив лікування до 24.02.2022, що підтверджується результатами дослідження від 10.02.2022, консультаційним висновком спеціаліста від 24.02.2022, копія котрого міститься у справі, а також наданими позивачем роздруківками спеціаліста від 25.01.2022 і 02.02.2022, які суд, попри заперечення відповідача, бере до уваги, оскільки викладені в них відомості щодо часу і місця обстеження узгоджуються з доводами позивача про те, що він захворів, перебуваючи у м. Київ, а також оскільки вказаний в них лікар дійсно існує, що підтверджує і представник відповідача наданими роздруківками з мережі інтернет. При цьому з`ясовані представником відповідача відсутність медичної ліцензії у відповідного медичного закладу, неточність вказаних в бланках консультацій реквізитів не спростовують пояснень позивача про звернення за його послугами.

З 24.02.2022 розпочалося постійне бомбардування Харкова, після чого позивач з сім`єю виїхали до м. Кам`янець-Подільський. Позивач посилається на те, що більшість його речей та документів залишилася в Харкові, що, з огляду на характер подій, не викликає в суду сумнів.

Крім того, органи ДМС також зупинили свою роботу на час з 25.02.2022 до 02.03.2022, що підтверджується наданими відповідачем наказами, копії котрих містяться у справі.

30 травня 2022 року позивач звернувся до відповідача, бажаючи врегулювати свій статус після закінчення строку дії попередньої посвідки на проживання. Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області відносно позивача винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000842 від 30.05.2022, якою визнано його винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203 КУпАП, тобто за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.

Того ж дня відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано його покинути територію України до 28.06.2022.

Відповідно до положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенція та практику Суду як джерело права

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, за статтею 8 Конвенції, видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної статті. У кожному такому випадку питання повинне розглядатися пропорційно меті, яка ставиться, відповідно до вимог конвенції. Право на сім`ю потребує гарантій від усіх випадків утручання, незалежно від того, депортованої особи проживають у країні, з якої цю особу вислали. У таких випадках депортація повинна бути виправданою (рішення у справі "Moustaquim v. Belgium").

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 червня 1988 року у справі "Боррехаб проти Нідерландів" висвітлив правову позицію щодо захисту права на "сімейне життя" у випадку депортації іноземця з території держави- масніші Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зав`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі. Суд прийшов до висновку, шо в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року №ETS N005 (право на повагу до приватного і сімейного життя).

Відповідно до пункту 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» про вирішення справи про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнарожного пакету про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі,суспільного порядку і загального добробуту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 червня 1988 року у справі "Боррехаб проти Нідерландів" висвітлив правову позицію щодо захисту права на "сімейне життя" у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зав`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року №ETSN005 (право на повагу до приватного і сімейного життя).

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В судовому засіданні встановлено, що будь-яких інших претензій до позивача, аніж пропуск строку подання заяви на продовження посвідки на проживання, відповідач не має.

За таких обставин, враховуючи очевидну поважність причин пропуску зазначеного строку, адже пріоритет життя та здоров`я людини є вищим за дотримання будь-якого процедурного строку, а також беручи до уваги, що позивач:

?після одужання і влаштування за новим місцем проживання самостійно з`явився до відповідача для врегулювання свого подальшого статусу,

?не оспорював накладеного на нього стягнення за пропуск відповідного строку,

?добровільно виконав постанову про накладення штрафу,

?має в Україні сім`ю та дохід від власного бізнесу, не маючи таких в Грузії,

?його проживання в Україні не несе нікому жодної підтвердженої загрози, навпаки, позивач займається волонтерською діяльністю, про що надав підтверджуючі документи (квитки, заяву, договори),

суд приходить до висновку, що балансу інтересів дотримано не було і оскаржуване рішення не можна за таких обставин вважати правомірним і залишити в силі.

Відтак, слід позов задовольнити, визнати протиправним і скасувати рішення головного спеціаліста Управління ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович від 30 травня 2022 р. щодо видворення ОСОБА_1 до країни походження або до третьої країни. При цьому суд скасовує рішення, вийшовши за межі позовних вимог, оскільки це сприятиме повному захисту інтересів позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 19-20, 77, 286 КАС України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення головного спеціаліста Управління ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович від 30 травня 2022 р. щодо видворення ОСОБА_1 до країни походження або до третьої країни.

Дата складення повного тексту рішення 11.11.2022.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого адміністративного апеляційного суду.

Суддя: