Справа № 160/9546/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року Справа № 160/9546/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд, у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 по 1.07.1985;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період денної форми навчання з 01.09.1980 по 01.07.1985 на механіко-математичному факультеті Дніпропетровського державного університету.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про попередній розрахунок стажу. Відповідачем надано відповідь на означену заяву, в якій вказано, що загальний стаж роботи позивача станом на дату звернення становить 27 років. Не погодившись із вказаним, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо роз`яснення питання про не зарахування до загального стажу роботи періоду навчання у вищому навчальному закладі з 1980 по 1985 рр. За результатами розгляду означеної заяви відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для зарахування до загального стажу роботи періоду навчання у вищому навчальному закладі, з причини наявності розбіжності в особистих даних у дипломі Серії НОМЕР_2 , виданому 28.06.1985 Дніпропетровським державним університетом, а саме: ім`я позивача зазначено російською мовою ОСОБА_2 . Не погодившись з позицією відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №160/9546/22 та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою суд встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, додатково попередивши, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 12.12.2001 Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
28.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо попереднього розрахунку стажу.
Разом з означеним листом позивачеві надано розрахунок стажу (форми РС-право), в якому зазначено, що загальний стаж роботи позивача становить 27 років 4 місяці 9 днів, без урахування періоду навчання з 1980 по 1985.
З метою вирішення питання щодо не зарахування відповідачем до загального стажу роботи період навчання позивача у вищому навчальному закладі з 01.09.1980 по 01.07.1985, ОСОБА_1 звернулась 19.05.2022 до відповідача із відповідною заявою та доданими документами.
Позивачем до означеної заяви було надано трудову книжку Серії НОМЕР_4 від 01.08.1985, яка містить наступні записи:
- запис №1: 01.08.1985 прийнята на посаду інженера у відділ АСУ-руда (наказ №97к від 31.07.1985);
- запис №2: 28.09.1990 звільнена за ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням по догляду за дитиною (наказ №83к від 24.09.1990);
- запис №3: 01.02.1995 прийнята на посаду економіста (наказ №02 від 01.02.1995);
- запис №4: 31.03.2000 звільнена за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) (наказ №20000331 від 31.03.2000);
- запис №5: 01.04.2000 прийнята на роботу в ТОВ «Кондор» на посаду економіста (наказ №4 від 01.04.2000);
- запис №6: 30.04.2004 звільнена за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) (наказ №9к від 30.04.2004);
- запис №7: 13.11.2006 прийнята в ВАТ «Бджолоагросервіс» на посаду бухгалтера на період декретної відпустки ОСОБА_3 (наказ №42-к від 13.11.2006);
- запис №8: 27.02.2007 продовжено роботу бухгалтером до 30.11.2009 на період відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною до 3-х річного віку (наказ №7-к від 27.02.2007);
- запис №9: 27.03.2008 прийнята бухгалтером постійно в зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 (наказ №11-к від 27.03.2008);
- запис №11: 07.08.2013 звільнена за згодою сторін по ст. 36 п. 1 КЗпП України (наказ №29-к від 07.08.2013;
- запис №12: 16.08.2013 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 23 ЗУПЗДССУВБ (наказ №13.08.16 від 16.08.13);
- запис №13: 13.03.2014 зарахована на курси підвищення кваліфікації за направленням Дніпропетровського районного центру зайнятості (наказ №29-01-у від 13.03.2014);
- запис №14: 14.04.2014 відрахована з курсів по закінченню навчання (наказ №44-01у від 14.04.2014);
- запис №15: 07.05.2014 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно пп. 1 п. 1 ст. 21 ЗУПЗДССУВБ (наказ №14.05.08 від 08.05.2014);
- запис №16: 27.10.2016 прийнята на 0,5 ставки діловода та 0,5 ставки інженера-електроніка у Комунальний позашкільний навчальний заклад «Міська флотилія юних моряків і річковиків» Дніпропетровської міської ради (наказ №97к від 27.10.2016);
- Комунальний позашкільний навчальний заклад «Міська флотилія юних моряків і річковиків» Дніпропетровської міської ради внесла зміни згідно наказу Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради №262 від 08.11.2016 в Комунальний позашкільний навчальний заклад «Міська флотилія юних моряків і річковиків» Дніпровської міської ради;
- запис №17: 05.09.2017 переведена на посаду завідуючого складом (наказ №91к від 07.09.2017);
- запис №18: 01.10.2019 переведена на посаду методиста (наказ №101 від 25.09.2019);
- запис №19: 31.05.2021 звільнена у зв`язку з припиненням (реорганізацією) Комунального позашкільного навчального закладу Міська флотилія юних моряків і річковиків» Дніпровської міської ради п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ по КПНЗ «МФЮМР» ДМР від 19.05.2021 №37; рішення сесії ДМР від 24.03.2021 №71/5);
- запис №20: 01.07.2021 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ №210720 від 20.07.2021);
- запис №21: 25.06.2022 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ №220627 від 27.06.2022).
Крім того, до заяви позивачем було додано диплом Серії НОМЕР_2 , виданий 28.06.1985 ОСОБА_4 (російською мовою ОСОБА_4 ) Дніпропетровським державним університетом, та архівну довідку Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара від 11.06.2021 №88-568-332 про те, що з 01.09.1980 (надалі мовою оригіналу наказу) ОСОБА_4 було зараховано до складу студентів першого курсу денної форми навчання механіко-математичного факультету Дніпропетровського державного університету (наказ по ДДУ від 25.08.1980 №803), наказом по ДДУ від 25.06.1985 №692 було відраховано з 01.07.1985 зі складу студентів денної форми навчання Дніпропетровського державного університету як таку, що закінчила навчання за спеціальністю «Математика», диплом НОМЕР_2 , реєстраційний №13 від 28.06.1985.
На підтвердження зміни прізвища позивачем надано свідоцтво про укладення шлюбу від 22.11.1986, Серії НОМЕР_5 , запис у реєстрі №1134.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з означеною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
У відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), положення якої кореспондують зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
На момент навчання ОСОБА_1 правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 №2778-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону УРСР «Про народну освіту» вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів.
За приписами ст. 58 Закону УРСР «Про народну освіту» правом на вступ у вищі навчальні заклади в Українській РСР користуються громадяни СРСР, які мають середню освіту. Прийом до вищих навчальних закладів провадиться відповідно до правил, затверджуваних Міністерством вищої і середньої спеціальної освіти СРСР.
Згідно ст. 60 Закону УРСР «Про народну освіту» особам, які закінчили вищі навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка. Особам, які закінчили вищі навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні та виявили себе в науковій і громадській роботі, видається диплом з відзнакою.
З наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що університет належав до вищих навчальних закладів.
Отже, період навчання з 01.09.1980 до 01.07.1985 у Дніпропетровському державному університеті є періодом навчання у вищому навчальному закладі, який повинен бути зарахованим до загального стажу роботи ОСОБА_1 .
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників і службовців».
Згідно пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Отже, з аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.
З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується законодавчо визначена можливість зарахування до загального страхового стажу періодів навчання позивача, однак такі періоди не враховані позивачу внаслідок наявних розбіжностей у документах останнього.
Судом встановлено, що в наданих пенсійному органу свідоцтві про шлюб Серії НОМЕР_5 від 22.11.1986, паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому 12.12.2001, картці платника податків, виданій 26.06.1997, ім`я позивача українською мовою значиться як « ОСОБА_5 ».
У свідоцтві про шлюб Серії НОМЕР_5 від 22.11.1986 та паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому 12.12.2001, ім`я позивача російською мовою значиться як « ОСОБА_5 ».
Водночас, у дипломі Серії НОМЕР_2 , виданому 28.06.1985 Дніпропетровським державним університетом, та архівній довідці від 11.06.2021 №88-568-332, виданій Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, ім`я позивача українською мовою значиться як « ОСОБА_5 », а російською мовою « ОСОБА_5 ».
Суд звертає увагу не те, що на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 01.08.1985 зазначено (надалі мовою оригіналу): фамилия « ІНФОРМАЦІЯ_2 », закреслено і поруч написано « ОСОБА_6 », имя « ОСОБА_5 », закреслено і поруч написано « ОСОБА_5 », отчество « ОСОБА_7 ».
На титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 01.08.1985 також зазначено, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 . Ім`я « ОСОБА_5 » виправлено на ім`я « ОСОБА_5 » на підставі паспорту серії НОМЕР_3 , виданому Красногардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 12.12.2001. Означене засвідчене підписами директорів та печатками підприємств, де на час укладення шлюбу та зміни паспорта працювала ОСОБА_1 .
Таким чином, наявні розбіжності у написанні ім`я позивача виключно російською мовою.
Між тим, суд зазначає, що ім`я позивача у трудовій книжці до його виправлення на підставі отримання позивачем нового паспорта, дипломі та архівній довідці зазначене однаково, як « ОСОБА_5 ».
Крім того, архівна довідка від 11.06.2021 №88-568-332, видана Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, підтверджує отримання диплому серії НОМЕР_2 , виданого 28.06.1985 Дніпропетровським державним університетом, позивачем, ім`я якої російською мовою на той час зазначалось у документах як « ОСОБА_5 », на це вказує й титульна сторінка трудової книжки, оформлена через місяць після закінчення навчання позивачем.
Пунктом 26 Порядку №637 визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведеної норми свідчить, що приналежність документа певній особі та, відповідно, інформації, відображеної в ньому, може встановлюватися або за паспортом, або за свідоцтвом про народження.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначені вище документи, зокрема, диплом, належать позивачеві, а розбіжності у зазначенні ім`я позивача російською мовою утворились на підставі отримання останнім нового паспорта громадянина України, що підтверджується засвідченими записами на титульній сторінці трудової книжки позивача.
Крім того, суд наголошує на тому, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Між тим, у матеріалах справи відсутні докази витребування відповідачем документів у відповідних підприємств, установ та організацій, з метою перевірки належності позивачеві поданих до пенсійного органу документів.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).
Згідно ч. 1 ст. 5 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
З огляду на викладене, суд встановив, що КАС України не передбачено такого способу захисту прав позивача як визнання дій відповідача неправомірними.
Таким чином, зважаючи на вищенаведені норми КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 по 01.07.1985 та шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період навчання з 01.09.1980 по 01.07.1985 у Дніпропетровському державному університеті.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із приписами статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги фактичні обставини у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 77, 132, 139, 242 - 246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 по 01.07.1985.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період навчання з 01.09.1980 по 01.07.1985 у Дніпропетровському державному університеті.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст рішення складений 03.10.2022.

Суддя О.В. Царікова