Справа № 640/32706/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Борисовській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило: визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що полягає у незатвердженні обсягу різниці між фактично обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, та затвердженими тарифами та зобов`язати відповідача затвердити обсяг різниці в розмірі 940125 тис. грн. та включити позивача до реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

У подальшому, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить:

1) заборонити Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (код 20077720) до завершення розгляду даної справи подавати заяви про примусове виконання виконавчих документів, які видані на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 та постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 у справі № 902/368/16, а також рішення Господарського суду Вінницької області від 13.01.2020, залишеного в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 року по справі №902/537/18;

2) заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по врегулюванню заборгованості AT «Вінницягаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Вінницягаз» заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» (81 365 166,10 грн. основного боргу, 32 898 051,74 грн. пені, 2 828 417,93 грн. 3% річних, 22 422 297,49 грн. інфляційних втрат по справі № 902/368/16 та 3 144 882,11 грн. 3% річних, 24 159 157,40 грн. інфляційних втрат по справі № 902/537/18);

3) заборонити банківським установам (банкам), в яких відкрито рахунки AT «Вінницягаз» приймати до виконання будь-які вимоги, в тому числі, платіжні вимоги органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, про примусове стягнення заборгованості, врегулювання якої передбачено нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», зокрема в межах виконавчих проваджень по стягненню заборгованості перед НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31.12.2020 року за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб № 13-110- ВТВ від 04.01.2013 р. та стягнута на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 року та постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 року у справі № 902/368/16, а також рішення Господарського суду Вінницької області від 13.01.2020, залишеного в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 по справі № 902/537/18;

4) зупинити стягнення на підставі наказів Господарського суду Вінницької області, виданих на виконання на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 08.11.2017 року та постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 року у справі № 902/368/16, а також рішення Господарського суду Вінницької області від 13.01.2020, залишеного в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 року по справі № 902/537/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року дану заяву було задоволено частково, заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Вінницягаз» заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» (81 365 166,10 грн. основного боргу, 32 898 051,74 грн. пені, 2 828 417,93 грн. 3% річних, 22 422 297,49 грн. інфляційних втрат по справі № 902/368/16 та 3 144 882,11 грн. 3% річних, 24 159 157,40 грн. інфляційних втрат по справі № 902/537/18).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Абісова Артура Володимировича, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2022 року - без змін.

Надалі, позивачем було подано ще заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

1) заборонити Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (код 20077720) до завершення розгляду даної справи подавати заяви про примусове виконання виконавчих документів, які видані на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 28.04.2022 року, залишеного в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 року по справі № 902/136/20;

2) заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по врегулюванню заборгованості AT «Вінницягаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Вінницягаз» заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» (4 534 029,57 грн. 3% річних та 9 385 684,64 грн. інфляційних втрат по справі № 902/136/20);

3) зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду Вінницької області, виданого на виконання та на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 28.04.2022 року, залишеного в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 року по справі № 902/136/20.

Вказана заява обгрунтована тим, що стягнення заборгованості можливе лише в установленому вищезазначеним спеціальним Законом порядку, натомість з позивача відбувається стягнення в загальному порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Вінницягаз» заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» (4 534 029,57 грн. 3% річних та 9 385 684,64 грн. інфляційних втрат по справі № 902/136/20). В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зазначені заходи забезпечення позову вппливають на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке є стягувачем за Наказом Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №902/136/20.

На думку апелянта, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову порушують принцип обов`язкості виконання судових рішень та створюють невиправдані перешкоди у виконанні судового рішення у справі №902/136/20.

У поясненнях до апеляційної скарги відповідачем вказано про те, що заявлені позивачем вимоги у заяві про забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам, що свідчить про неадекватність/неспівмірність виду забезпечення позову, про який просить застосувати особа, що звернулась з відповідною заявою до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що суд першої інстанції дослідив усі матеріали справи та виніс законне та обгрунтоване рішення, оскільки не вжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтресам позивача, та укладнить їх відновлення.

Оскільки на даний час вживаються заходи щодо фактичного стягнення з позивача боргів, тому вказане свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час розгляду цієї справи існує об`єктивний ризик того, що до вирішення справи по суті органи та особи, які вчиняють виконавчі дії із стягнення заборгованості позивача перед «НАК «Нафтогаз України» проведуть всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які призведуть до неможливості відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом, тому достатнім заходом для забезпечення позову буде заборона органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості AT «Вінницягаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» (4 534 029,57 грн. 3% річних та 9 385 684,64 грн. інфляційних втрат по справі № 902/136/20).

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 28.04.2022, залишеного в силі постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 по справі № 902/136/20 видано наказ на примусове виконання рішення.

При цьому, вказана заборгованість позивача перед НАК «Нафтогаз України» виникла за наслідками виконання умов договорів щодо купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-110-ВТВ.

У той же час, як зазначає позивач, заборгованість, що стягнута за вищезазначеним рішенням суду підлягає врегулюванню у відповідності до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Так, 26.08.2021 набув чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-IX (далі - Закон №1639-IX), згідно якого положення вказаного Закону підлягають застосуванню у випадках, якщо:

- заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України»), не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК «Нафтогаз України», не сплачена станом на розрахункову дату;

- заборгованість особи, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, перед НАК «Нафтогаз України», не сплачена станом на розрахункову дату;

У силу вимог статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

З огляду на вказане, порядок врегулювання погашення зазначеної заборгованості підпадає під дію Закону №1639-IX.

У зв`язку з прийняттям Закону №1639-IX позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із заявами, в яких просив затвердити розрахунок різниці між фактично обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються позивачем за затвердженими тарифами на розподіл природного газу; включити позивача до Реєстру підприємств, які беруть участь у процесі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Однак, як вказує позивач, регулятор ухиляється від прямих обов`язків, передбачених нормами чинного законодавства щодо затвердження розрахунку різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються позивачем та затвердженими НКРЕКП тарифами на розподіл природного газу, чим унеможливлює реалізацію положень Закону щодо участі позивача в процедурах врегулювання заборгованості.

У той же час, положення Закону №1639-IX імперативно вказують та містять спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення заборгованості врегульованої цим Законом, який відмінний від Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, судові рішення про стягнення заборгованості що підлягають врегулюванню із застосуванням процедур, передбачених Законом №1639-ІХ, не підлягають примусовому виконанню за правилами Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову судом першої інстанції було врахововано позицію позивача щодо існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду у даній адміністративній справі, оскільки на даний час вживаються заходи по фактичному стягненню з позивача боргів та штрафних санкцій, для яких нормами Закону №1639-IX встановлено особливий порядок їх врегулювання та виконання (реалізація) яких знаходиться в безпосередній залежності від дій відповідача.

Так, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №826/16509/18 та від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18 щодо «очевидності» ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що забезпечуючи позов у даній справі, судом першої інстанції не було враховано, що згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17 грудня 2021 року №2632 вбачається про відмову у включенні АТ «Вінницягаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Втім, матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем вказаної постанови.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову створюють невиправдані перешкоди у виконанні судового рішення Господарського суду Вінницької області від 28.04.2022 у справі № 902/136/20, в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

У даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості AT «Вінницягаз» перед AT «НАК «Нафтогаз України» у порядку іншому, ніж визначено для такої заборгованості нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а саме, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» заборгованості перед НАК «Нафтогаз України» (4 534 029,57 грн. 3% річних та 9 385 684,64 грн. інфляційних втрат по справі №902/136/20) свідчить про зупинення виконання рішення іншого суду, що є неприпустимим.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У свою чергу, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 808/2291/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 15/6834/15 та від 18 лютого 2022 року у справі № 520/3601/19.

На думку колегії суду, судом попередньої інстанції не дотримано умови щодо співмірності застосовуваних заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог, адже заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог та відповідати критерію співмірності з ними.

Вказане свідчить про неадекватність/неспівмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, заявленим позовним вимогам у справі №640/32706/21.

Зазначене також узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №640/30483/21.

При цьому, судом попередньої інстанції не взято до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 про те, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи є безпідставними, так як заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а судом першої інстанції у свою чергу не було перевірено вказану заяву на відповідність критеріям, визначеним у вказаних постановах Верховного Суду, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено порушення норм права, що призвело до невірного по суті вирішення питання, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про забезпечення позову - слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року - скасувати в частині задоволення заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про забезпечення позову.

У цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про забезпечення позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

В іншій частині - ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук