Справа № 420/10929/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області від 18.02.2022 р. №13ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова прийнята на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 29.12.2021 року, яка, на думку позивача, здійснена з порушенням норм діючого законодавства, оскільки інспекційне відвідування проводилось за вiдсутності позивача (або його уповноваженої особи), не повідомлено підстав для його проведення, не надано позивачу Акта, складеного за результатами інспекційного відвідування. Також, позивачем зазначено, що акт фактичної перевірки, який покладений в основу оскаржуваної постанови, містить недостовірну інформацію щодо подій, які відбувалися під час iнспекцiйного відвідування, a саме вiдповiдач інкримінує суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 правопорушення про допуск до роботи працівника ОСОБА_3 (нібито продавець), однак не надано доказів того, що вказана особа є працівником саме ФОП ОСОБА_1 , так як в одному магазині працює два ФОП « ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2

06.09.2022 до суду від відповідача - Головного управління Держпраці в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вхід.№ЕП/25576/22), відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову, та зазначив, що оскаржувана постанова прийнята на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС №30348/15/06/РРО/ від 29.12.2021 року, в якому встановлено порушення законодавства про працю. Головним управлінням було винесено Постанову про накладення штрафу № 13ДПС/ТД-ФС на ФОП ОСОБА_1 у розмірі шістдесят п`ять тисяч гривень, згідно абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України. Постанова прийнята з дотриманням Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ №509 від 17.07.2013 року. 25 січня 2022 року до ФОП ОСОБА_1 було направлено рекомендованим листом № 645 повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15/01-40-559 вiд 21.01.2022, яким повідомлялось про отримання начальником Головного управління акту фактичної перевірки ГУ ДПС B Олеськiй області від 29.12.2021 № 30348/15/06/PPO/ НОМЕР_1 для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України. Отже, Головним управлінням у належний спосіб та терміни виконані усі обов`язки контролюючого органу, встановлені Порядком № 509.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 р. прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/10929/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, - залишено без руху.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 р. продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 13.03.2001 року.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, посадові особи Головного управління ДПС у Одеській області: Любчик К.А., Лугачов С.Є., здійснили фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 на підставі ст. 20, ст.80 Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) з питань дотримання вимог Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), Кодексу законів про працю України, Законів України від 06.07.95 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями), від 02.03.2015 №222-VII «Про ліцензування видів господарської діяльності» (зі змінами та доповненнями), від 19.12.95 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних (із змінами та доповненнями). Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, сигаретах, та пального» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.17 № 148 (зі змінами га доповненнями) та інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Акт (Довідка) фактичної перевірки №30348/15/06/РРО/ НОМЕР_1 від 29.12.2021 року, в якому встановлено порушення п. 1,2,11,12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (зі змінами та доповненнями); 85,2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI; ст. 24 Кодексу законів про працю: Постанова КМУ від 17.06.15 № 413 в частині не подання або не своєчасного подання до органів ДПСУ повідомлення про прийняття працівника на роботу.

Також, у вказаному Акті, крім іншого, вказано, що в ході перевірки встановлено наступне:

1) Розрахункова операція на суму 74,00 грн. через РРО не проведена, фіскальний чек не надано. Також протягом дня проводились розрахункові операції без застосування РРО на суму 192,00 грн

2) Згідно з витягу з ПБ з 01.10.2021 по 31.10.2021 р.проводились розрахункові операції через РРО без використання режиму програмування товару, а саме без коду товарної під категорії згідно УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.

3) Використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а саме ОСОБА_3 допущена до роботи без оформлення Наказу та повідомлення про прийняття на роботу до органів ДПС не надавалось.

4) У ФОП ОСОБА_2 відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами; розрахункова операція проведена без використання РРО.

5) Станом на 29.12.2021 р. підприємцем не надано у повному обсязі документів що належать або пов`язані з питанням перевірки, а саме: накладні та інші супровідні документи на товар.

6) Здійснено реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку їх реалізації або зберігання, а саме відсутні накладні, ТТН та інші документи на товар який знаходиться за місцем реалізації на загальну суму 7466,00 грн.

10.01.2022 р. за вих.. № 405/5/15-32-07-06-05 ГУ ДПС направило на адресу ГУ Держпраці Лист з додатком копії акту фактичної перевірки від 29.12.2021 року, в якому повідомило про встановлені обставини щодо використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин, зазначивши, що інформація надається для подальшого відпрацювання та контролю за усуненням встановлених порушень податкового законодавства в частині укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Головним державним інспектором відділу з питань праці та заробітної плати Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області Т. Лиса на ім`я першого заступника начальника ГУ Держпраці Р. Павловського подано службову записку згідно з якою надано матеріали перевірки ГУ ДПС в Одеській області на 6-ох аркушах для розгляду справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 265 КЗпПУ.

25.01.2022 року ГУ Держпраці направило ФОП ОСОБА_1 повідомлення від 21.01.2022 щодо отримання 18.01.2021 начальником ГУ Держпраці Акта фактичної перевірки ГУ ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю відповідно до ч.2 ст.2 ст.265 КзПУ.

Постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №13ДПС/ТД-ФС від 18.02.2022 року на ФОП ОСОБА_1 за порушення, відображене в акті перевірки ГУ ДПС від 29.12.2021 р.,накладений штраф у розмірі 65 000,00грн на підставі ст. 265 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (зі змінами), та на пiдставi абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України суб`єкти господарювання несуть вiдповiдальнiсть у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Позивач, отримавши засобами поштового зв`язку вказану постанову, та вважаючи її протиправною звернувся до суду з даним позовом до відповідача - Головного управління Держпраці в Одеській області.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування Постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 18.02.2022 р. №13ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Головне управління Держпраці є суб`єктом владних повноважень, територіальним органом Державної служби України з питань праці до повноважень якого у відповідності до Положення про Головне управління (Управління) державної служби з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №340 від 27.03.2015 року, відноситься, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), якій відповідно до його п.1 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Згідно з п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

У п.5 Порядку наведені підстави для проведення інспектування. Згідно з пп.6 п.5 Порядку інспекційні відвідування проводяться за інформацією, зокрема, за інформацією ДФС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

Пунктами 27-29 Порядку №295 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, Порядком визначено, що у разі встановлення факту використання праці неоформлених працівників застосовується з приписом одночасно вживаються заходи притягнення до відповідальності об`єкта відвідування або його посадових осіб.

Вищезазначені положення ч.1 ст.259 КЗпП України та Порядку №295 встановлюють підстави для здійснення державного нагляду та контроль за додержанням законодавства про працю, порядок його проведення, оформлення результатів та прийняття відповідних заходів реагування.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Згідно з п.1 Порядку №509 він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпПУ та ч.2-7 ст.53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

- акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування;

- акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Отже, Порядок №509 однією з підстав накладення на суб`єкта господарювання штрафу визначає акт перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю.

В той же час частиною 8 ст.265 КЗпП України (в редакції на час спірних правовідносин) встановлено, що штрафи, зазначені в абз.2 ч.2 цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Тобто, частиною 8 ст.265 КЗпП України встановлено специфічну особливість процедури притягнення до відповідальності юридичних та фізичних осіб-підприємців, які допустили конкретно визначене порушення законодавства про працю, а саме передбачене в абз.2 ч.2 ст.265 КЗпПУ.

Вказана особливість полягає в тому, що частиною 8 ст.265 КЗпП України фактично встановлено заборону накладення штрафу за порушення, передбачене саме абз. 2 ч.2 ст.265 КЗпПУ, якщо цьому не передувало здійснення заходу державного нагляду (контролю). Виключенням є накладення штрафу без здійснення відповідного заходу на підставі рішення суду, яким зафіксовано відповідні обставини.

Отже, відсутні підстави для накладення штрафу за порушення, передбачене абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України лише на підставі акта фактичної перевірки ДПС, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю.

Таким чином, суд зазначає, що лист ГУ ДПС від 10.01.2022 р. за вих. № 405/5/15-32-07-06-05 від 10.01.2022р. та наданий акт фактичної перевірки від 29.12.2021 р. №30348/15/06/РРО/ НОМЕР_1 , могли бути використані лише як інформація органів ДПС про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень, що відповідно до п.5 Порядку №285 є підставою для проведення інспектування.

Зокрема, у Листі ГУ ДПС від 10.01.2022 р. за вих.. № 405/5/15-32-07-06-05 вказано, що інформація надається для подальшого відпрацювання та контролю за усуненням встановлених порушень податкового законодавства в частині укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), тобто надається саме інформація.

Отже, вказаний лист, у якому вказувалось про встановлення порушення позивачем вимог законодавства про працю, відповідальність за яке встановлена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, міг бути використаний лише як інформація для проведення інспектування також з тих підстав, що ГУ ДПС не здійснювало фактичну перевірку з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

При цьому, не здійснення відповідачем у встановленому законодавством порядку заходу державного нагляду (контролю) потягло, серед іншого, і те, що у акті фактичної перевірки, який покладений в основу оскаржуваної постанови, міститься не в повному обсязі інформація відносно того, що працівник ОСОБА_3 працює саме у ФОП ОСОБА_1 , оскільки в одній крамниці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 працюють двоє ФОП - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що, у тому числі, підтверджується Договором від 03.09.2019 р. оренди магазини ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Між тим, суд зазначає, що відповідачем у відзиві жодним чином не спростовано доводи позивача, що працівник ОСОБА_3 працює саме у ФОП ОСОБА_2 , як і не надано будь-яких належних, допустимих доказів на підтвердження означеного.

Натомість, окрім іншого, у матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_3 від 24.12.2021р., в яких останньою зазначено, що нею 24.12.2021 р. було реалізовано одна пачка сигарет «Парламент» за ціною 74 грн. без використання РРО. Дана розрахункова операція була проведеназ використанням банківського терміналу, який зареєстрований на ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином, зважаючи на викладене, суд доходить висновку що протиправності оскаржуваної постанови Головного управління Держпраці в Одеській області від 18.02.2022 р. №13ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для її скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, є правомірними, ґрунтовними, а отже підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2022 року між адвокатом Юраш Іриною Олександрівною та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1 якого адвокат зобов`язується здiйснити представництво Клієнта, що вказане в цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхiднi для виконання цього договору.

Так, суд акцентує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, враховуються критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з чим, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспізмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, з урахуванням наведеного при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Зокрема, дослідивши матеріали справи, та надані до суду представником позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у детальному описі робіт (наданих послуг).

Таким чином, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, їх співмірності зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, враховуючи також, що дана справа, не належить до категорії складних справ, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенства права, суд доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 4000,00 грн. на користь позивача, оскільки саме такий розмір гонорару, на думку суду, є справедливим, розумним, та співмірним.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області від 18.02.2022 р. №13ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Одеській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 грн.; витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко