Справа № 620/4130/22
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року Чернігів Справа № 620/4130/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Ткаченко О.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач 2) та просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 09 від 20.05.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

визнати протиправним та скасувати рішення № 09 від 20.05.2022 викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.05.2022 № 2500-0210-8/16228 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.07.1979 по 23.04.1980 в колгоспі ім. Леніна в с. Знам`янка на посаді помічника комбайнера та періоди роботи з 10.05.2007 по 21.01.2008, з 25.03.2008 по 03.03.2009, з 05.03.2009 по 27.02.2010, з 24.05.2010 по 16.04.2011, з 23.05.2011 по 02.04.2012, з 04.05.2012 по 18.03.2013, з 05.06.2013 по 06.03.2014, з 06.05.2014 по 12.01.2015, з 13.01.2015 по 27.11.2015, з 08.12.2015 по 02.12.2016, з 12.12.2016 по 08.12.2017, з 11.12.2017 по 03.12.2018, з 04.12.2018 по 29.05.2019, з 03.06.2019 по 07.04.2021 в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів та повторно розглянути мою заяву від 11.05.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача 2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, оскільки недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже не може впливати на права позивача. Крім того, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати. Враховуючи зазначене позивач має право на призначення пенсії з дня досягнення пенсійного віку 29.04.2022, адже заява подана 11.05.2022, не пізніше трьох місяців.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач 1 надав суду відзив на позов, в якому вказав, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача склав 19 років 8 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач 2 правом на подання відзиву не скористався.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.05.2022 позивач звернувся із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області.

Судом встановлено, що 29.04.2022 позивачу виповнилось 60 років.

20.05.2022 рішенням №09 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки до страхового стажу не зараховано період стажу згідно трудової книжки від 10.05.2007 НОМЕР_1 :

з 01.07.1979 робота в колгоспі, дата кінця роботи не зазначена;

з 2007 року по 2021 рік, оскільки відсутня інформація від компетентних фондів про сплату страхових внесків (а.с.67).

Не погодившись з рішеннями Головного управління ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 45 зазначеного Закону, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Реалізація права на призначення пенсії здійснюється шляхом подання заяви з усіма необхідними документами.

Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на дату звернення із заявою від 11.05.2022 про призначення пенсії досяг 60 років.

Спірним питанням даної справи є наявність страхового стажу (не менше 25 років) у позивача для призначення йому пенсії на підставі п. 4 ч. 1ст. 115 Закону №1058.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 10.05.2007 позивач у період з 01.07.1979 працював помічником комбайнера в колгоспі ім. Леніна в с. Знам`янка, з 24.04.1980 по 27.05.1982 проходив службу в Радянській армії (а.с.13-17).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Суд зауважує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Крім того, суд зауважує, що підставою як для призначення пенсії, так і для її перерахунку, у подальшому є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, трудовою книжкою позивача підтверджено період його роботи з 01.07.1979 по 23.04.1980 а колгоспі ім. Леніна в с. Знам`янка на посаді помічника комбайнера.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 01.07.1979 по 23.04.1980 в колгоспі ім. Леніна в с. Знам`янка на посаді помічника комбайнера.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 10.05.2007 по 21.01.2008, з 25.03.2008 по 03.03.2009, з 05.03.2009 по 27.02.2010, з 24.05.2010 по 16.04.2011, з 23.05.2011 по 02.04.2012, з 04.05.2012 по 18.03.2013, з 05.06.2013 по 06.03.2014, з 06.05.2014 по 12.01.2015, з 13.01.2015 по 27.11.2015, з 08.12.2015 по 02.12.2016, з 12.12.2016 по 08.12.2017, з 11.12.2017 по 03.12.2018, з 04.12.2018 по 29.05.2019, з 03.06.2019 по 07.04.2021 в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів, суд зазначає наступне.

Підставою для не зарахування вказаного періоду стала відсутність даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Так, відповідно до статей 2, 3, 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Питання пенсійного забезпечення регулюються двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.

Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

За змістом цих норм стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Згідно з ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

В зв`язку із зазначеним обчислення стажу роботи позивача в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів здійснюється згідно з законодавством Російської Федерації, на території якої у вказаний період відбувалась трудова діяльність позивача.

Згідно з статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ "Про трудові пенсії в Російській Федерації", який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - це сумарна тривалість періодів роботи, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, протягом яких сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до трудової книжки РТК № НОМЕР_3 та вкладиша до трудової книжки НОМЕР_4 позивач з 10.05.2007 по 21.01.2008, з 25.03.2008 по 03.03.2009, з 05.03.2009 по 27.02.2010, з 24.05.2010 по 16.04.2011, з 23.05.2011 по 02.04.2012, з 04.05.2012 по 18.03.2013, з 05.06.2013 по 06.03.2014, з 06.05.2014 по 12.01.2015, з 13.01.2015 по 27.11.2015, з 08.12.2015 по 02.12.2016, з 12.12.2016 по 08.12.2017, з 11.12.2017 по 03.12.2018, з 04.12.2018 по 29.05.2019, з 03.06.2019 по 07.04.2021 працював в Московський завод спеціалізованих автомобілів (а.с.18-26).

В матеріалах справи наявна довідка від 19.05.2022, з якої вбачається, що ОСОБА_1 в період з 10.05.2007 по 07.04.2021 дійсно працював в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів. Згідно вказаної довідки вбачаються суми заробітку (а.с.27-51).

Будь-яких посилань на невідповідність довідки чинному законодавству (або її недостовірності) відповідачем не наведено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 по справі №348/463/17 та від 13.02.2020 по справі №523/19088/16-а.

При цьому, відповідачем жодним чином не доведено того факту, що ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів не здійснювались відповідні відрахування з доходів позивача.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року по справі №344/1402/14-а.

Факт подання позивачем документів, які містять недостовірні відомості, не встановлено, а період роботи позивача в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів, зазначений у наданій довідці, узгоджується із записами у трудовій книжці позивача, а тому останній не може бути позбавлений права на зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

На підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності позивача з 01.07.1979 по 23.04.1980 в колгоспі ім. Леніна в с. Знам`янка на посаді помічника комбайнера, з 10.05.2007 по 21.01.2008, з 25.03.2008 по 03.03.2009, з 05.03.2009 по 27.02.2010, з 24.05.2010 по 16.04.2011, з 23.05.2011 по 02.04.2012, з 04.05.2012 по 18.03.2013, з 05.06.2013 по 06.03.2014, з 06.05.2014 по 12.01.2015, з 13.01.2015 по 27.11.2015, з 08.12.2015 по 02.12.2016, з 12.12.2016 по 08.12.2017, з 11.12.2017 по 03.12.2018, з 04.12.2018 по 29.05.2019, з 03.06.2019 по 07.04.2021 в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів.

Решта позовних вимог не належать до задоволення через неправильно обраний спосіб захисту.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 20.05.2022 №09 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 01.07.1979 по 23.04.1980 в колгоспі ім. Леніна в с. Знам`янка на посаді помічника комбайнера, з 10.05.2007 по 21.01.2008, з 25.03.2008 по 03.03.2009, з 05.03.2009 по 27.02.2010, з 24.05.2010 по 16.04.2011, з 23.05.2011 по 02.04.2012, з 04.05.2012 по 18.03.2013, з 05.06.2013 по 06.03.2014, з 06.05.2014 по 12.01.2015, з 13.01.2015 по 27.11.2015, з 08.12.2015 по 02.12.2016, з 12.12.2016 по 08.12.2017, з 11.12.2017 по 03.12.2018, з 04.12.2018 по 29.05.2019, з 03.06.2019 по 07.04.2021 в ТОВ Московський завод спеціалізованих автомобілів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.05.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул.П`ятницька, буд. 83-а, м. Чернігів, 14005, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ).

Повне рішення суду складено 18 листопада 2022 року.

Суддя О.Є. Ткаченко