Справа № 280/8458/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Справа № 280/8458/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Алфер`євої Ольги Олександрівни ( АДРЕСА_2 ), до Великобілозірської сільської ради Великобілозірського району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 125, с. Велика Білозірка, Великобілозірський район, Запорізька область, 71400) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Алфер`євої Ольги Олександрівни, до Великобілозірської сільської ради Великобілозірського району Запорізької області (далі відповідач, Великобілозірська СР), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за клопотанням позивача від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, в межах ділянки з кадастровим номером :13:001:0020, що розташована на території с. Велика Білозерка Запорізька обл.;

зобов`язати відповідача розглянути на наступній сесії клопотання позивача та надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, в межах ділянки з кадастровим номером :13:001:0020, що розташована на території с. Велика Білозерка Запорізька обл.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняті рішення сесією. Проте за результатами розгляду його клопотання Великобілозірська СР не приймала рішення, а відмовила йому листом, що на думку позивача свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. Крім того позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки землі під господарськими будівлями і дворами відносяться до земель сільськогосподарського призначення та можуть передаватися у власність, зокрема, для ведення особистого селянського господарства. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою від 20.09.2021 відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив в якому зазначив, що позивачу було повідомлено, що земельна ділянка кадастровий номер :13:001:0020 використовується як землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, що унеможливлює її відведення у власність для ведення особистого селянського господарства. Що стосується неприйняття рішення з даного питання, то клопотання (заяву) позивача планують розглянути на найближчій сесії Великобілозірської СР. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21.12.2021 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що на пленарному засіданні двадцять четвертої сесії, відповідачем було прийнято рішення №10, згідно пункту 1 якого позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із складу земельної ділянки кадастровий номер :13:001:0020. Тобто на теперішній час бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за клопотанням позивача відсутня, оскільки виправлена самим відповідачем, про що свідчить рішення №10 від 26.10.2021 року.

28.01.2022 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Обґрунтовуючи надані заперечення позивач зазначив, що подана позовна заява містить дві вимоги: визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Друга вимога відповідачем не задоволена, в зв`язку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Стосовно заявленого клопотання про закриття провадження у справі, то слід зазначити, що відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Позивачем, окрім іншого, заявлена вимога: «надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, в межах ділянки з кадастровим номером :13:001:0020, що розташована на території с. Велика Білозерка Запорізька обл.». Дозвіл позивачу надано не було, в зв`язку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.03.2021 ОСОБА_1 до Великобілозерської СР, засобами поштового зв`язку, було направлено клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га із земельної ділянки площею 10,3669 га кадастровий номер :13:001:0020, яка розташована в межах населеною пункту с. Велика Білозерка Запорізької області.

Листом від 06.04.2021 за вих.№Д-874/2 позивача було повідомлено, що вказана земельна ділянка використовується як землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, що унеможливлює її відведення у власність для ведення особистого селянського господарства.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання та вважаючи, що має право на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Щодо вимог позивача:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за клопотанням позивача від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, в межах ділянки з кадастровим номером :13:001:0020, що розташована на території с. Велика Білозерка Запорізька обл.;

- зобов`язати відповідача розглянути на наступній сесії клопотання позивача.

Суд зазначає, що на пленарному засіданні двадцять четвертої сесії, яке відбулось 26.10.2021, відповідачем було прийнято рішення №10 (копія долучена до матеріалів справи), згідно пункту 1, якого позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із складу земельної ділянки кадастровий номер :13:001:0020.

Таким чином в задоволенні цих вимог слід відмовити, як безпідставних.

Стосовно вимоги: «зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, в межах ділянки з кадастровим номером :13:001:0020, що розташована на території с. Велика Білозерка Запорізька обл.», то суд зазначає наступне.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Частиною 1 ст.122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до положень ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно з частинами 2, 3 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, положеннями ст. 123 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування, в разі звернення до нього громадянина з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу з чітко визначених підстав.

Також, Європейським Судом з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що у рішеннях органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до приписів ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, у пп.1.1 п.1 рішення Великобілозерської СР від 26.10.2021 за №10 чітко зазначена підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а саме: «зазначена земельна ділянка згідно матеріалів передачі земель колективної власності КСП ім. Ватутіна №9/192-648 від 28.09.1995 року сформована та передана до земель колективної власності (багаторічні насадження (тутовник)), а відповідно до Закону України від 10.07.2018 №2498-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» розпорядження такими землями до 01.01.2025 року забороняється».

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Щодо інших посилань позивача викладених в позові, то суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручі до уваги вищевикладені обставини суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Алфер`євої Ольги Олександрівни ( АДРЕСА_2 ), до Великобілозірської сільської ради Великобілозірського району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 125, с. Велика Білозірка, Великобілозірський район, Запорізька область, 71400) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «17» листопада 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль