Справа № 380/12566/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1) та військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо не проведення розрахунку при звільненні невиплату у день виключення ОСОБА_1 із списків частини (07.05.2021) індексації грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.05.2021 по 23.08.2022 у розмірі 23 543,58 грн.

Ухвалою від 14.09.2022 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходила військову службу та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.05.2021 № 90 була звільнена у запас, відповідно до пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я). У зв`язку із невиплатою відповідачем-2 при звільненні індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №380/19756/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 включно. На виконання вказаного рішення, відповідач-1 нарахував та 23.08.2022 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 24133,83 грн. Оскільки відповідачами не було проведено повного розрахунку при звільненні позивача, чим порушені вимоги статті 116 КЗпП України, то, як стверджує позивач, зважаючи на приписи статті 117 КЗпП, існують підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення по день виплати суми індексації у розмірі 23 543,58 грн. Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

04.10.2022 військова частина НОМЕР_1 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з вимогами позивача, з огляду на таке. Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи іншими нормативними актами, якими відповідачі керуються у своїй діяльності, не врегульований порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні зі служби. А передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови наявності його вини у невиплаті належних працівникові сум. Тому вимоги ст. 117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.06.2018 у справі 810/1543/17, від 06.06.2018 у справі 804/1782/16. Також відповідач-1 зауважив, що при розрахунку суми середнього заробітку необхідно застосувати встановлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц критерії розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторонами не заявлені клопотання про розгляд справи за їх участі у судовому засіданні.

Таким чином, суд розглядає дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.05.2021 № 90 старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку згідно з пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) та виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення з 07.05.2021.

Листом від 31.08.2021 військова частина НОМЕР_2 повідомила ОСОБА_1 , що у військовій частині НОМЕР_2 ліквідовано фінансово-економічну службу, посаду юриста та зараховано військову частину НОМЕР_2 на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 01.01.2021.

Листом від 14.09.2021 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що в період з січня 2016 по лютий 2018 не було можливості для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям, оскільки цього не дозволяли межі фінансового ресурсу. Крім того, цим же листом повідомлено позивача, що Порядок № 1078 не передбачає механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №380/19756/21 визнана протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.11.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 включно відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

Згідно із випискою Приватбанку із особового рахунку ОСОБА_1 , 23.08.2022 на рахунок позивача зараховані кошти у сумі 24133,83 грн.

Вважаючи, що стаття 117 КЗпП України покладає на відповідача-1 обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернулася до суду про стягнення суми затримки.

Надаючи оцінку обгрунтованості доводів позивача про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 4 та ч. 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Щодо позиції відповідача-1 про не розповсюдження на дані правовідносини вимог статті 117 КЗпП України, слід зазначити таке.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення, а тому на суму належної компенсації розповсюджуються вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, складовою якого є індексація, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за відпустку, тощо) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_1 ) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_1 ) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю.

Так, згідно ст. 117 КЗпП України (чинній на день виплати позивачу індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені с. 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Оскільки кошти виплачені позивачу (надійшли на її картковий рахунок) 23.08.2022, то саме вказаний день є днем фактичного розрахунку.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути на її користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.05.2021 по 23.08.2022, розрахувавши суму заробітку таким чином: березень 2021 року - 6900,33 грн + квітень 2021 року - 6 900,33 грн = 13 800,66 грн. Середньоденне грошове забезпечення становить 226,25 грн. Період затримки з 08.05.2021 по 23.08.2022 складає 473 дні. Тому сума середнього заробітку за час затримки становить 107016,25 грн (473 х 226,25 грн). Істотність частки виплаченої індексації у порівнянні з середнім заробітком становить 0,22 (24133,83:107016,25). Відтак, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку, що просить стягнути на її користь позивач, складає 23543,58 грн = (226,25 х 0,22 х 473).

У свою чергу, відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заперечив проти правильності обчислення позивачем суми компенсації за затримку розрахунку, покликаючись на таке. За правилами статті 117 КЗпП України, чинній на день виплати позивачу суми індексації (23.08.2022), середній заробіток за затримку розрахунку може бути виплачений не більше, ніж за шість місяців. Тому у своєму розрахунку позивач повинен був зазначити кількість днів затримки не більше, ніж 182 дні. Згідно із довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за березень 2021 року сума грошового забезпечення становила - 12540,89 грн, за квітень 2021 року 12540,83 грн, Отже, як вважає відповідач-1, розмір одноденного заробітку становить 205,59 грн (12540,83 грн : 61 календарний день). Загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 201755,18 грн (100%), виплачене при звільненні грошове забезпечення (177621,35 грн (88,04%) та несвоєчасно виплачена індексація 24133,83 грн (11,96 %). Обрахована відповідно до Порядку № 100 сума середнього заробітку за затримку розрахунку 37417,38 грн. Виходячи з принципу пропорційності, на перекоання в/ч НОМЕР_1 , до стягнення на користь позивача підлягає сума 4116,32 грн (11,96% від 37417,38 грн).

Надаючи оцінку позиціям сторін щодо суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд зважає на таке.

Правила обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінета Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 5 Порядка № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядка № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Ухвалою від 14.10.2022 суд витребував у відповідачів довідку про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за останні повністю відпрацьовані 6 місяців до звільнення в розрізі складових та виплачених сум.

До відзиву відповідач-1 додав довідку про суми середнього заробітку ОСОБА_1 , згідно із якою середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 205,59 грн.

Суд не погоджується із розрахованою відповідачем-1 сумою середньоденного заробітку 205,59 грн, з огляду на наступне.

У довідці в/ч НОМЕР_1 зазначено, що у березні 2021 грошове забезпечення позивача складало 12540,83 грн, у квітні 2021 року - 12540,83 грн. Всього за два місяці 25081,66 грн. Кількість календарних днів у березні-квітні 2021 року-61 день. Відтак, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 складає 411,00 грн (25081,66 грн : 61 календарний день).

Суд встановив, що період затримки виплати з 08.05.2021 по 23.08.2022 складає 473 дні.

Втім, суд відмічає, що з 19.07.2022 діє редакція статті 117 КЗпП України, якою передбачено, що роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У зв`язку з чим, розмір середнього заробітку за час затримки в/ч НОМЕР_3 розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 74802,00 грн (411,00 грн х 182 календарні дні (шість місяців).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачем-1 порушені строки виплати індексації у розмірі 24133,83 грн, а розрахований розмір середнього заробітку складає 74802,00 грн, що є непропорційним до розміру невиплаченої суми, то суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При обранні способу зменшення заробітку, суд враховує, що при звільненні позивачу було нараховано 177621,35 грн, проте, з урахуванням виплати індексації у сумі 24133,83 грн, до виплати належала б сума 201755,18 грн (177621,35 + 24133,83 ). Тому, частка протиправно невиплачених позивачу коштів становить 12 % (24133,83 /201755,18 * 100%).

Відтак, враховуючи вказані вище Великою Палатою Верховного Суду критерії розрахунку розміру простроченої заборгованості, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, суд вважає, що до стягнення на користь позивача належить 8976,24 грн (12 % від 74802,00 грн).

Натомість позивач просить стягнути на її користь 23543,58 грн.

З урахуванням викладеного, суд частково задовольняє вимоги позивача в частині стягнення на її користь суми затримки розрахунку.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача-2 щодо невиплати індексації, то суд вважає, що належним способом захисту порушеного права, у даному випадку, буде визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

За таких обставин, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 3 ст. 139 КАС України, присудивши на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 330,80 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; рнокпп НОМЕР_5 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; рнокпп НОМЕР_5 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8976 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; рнокпп НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 330 (триста тридцять) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисильова О.Й.