Справа № 260/3792/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3792/21 пров. № А/857/10581/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року (суддя Луцович М.М., час ухвалення 10:05 год., місце ухвалення - м.Ужгород, дата складання повного тексту 07.06.2022),

в адміністративній справі №260/3792/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.05.2021; 2) зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії з моменту її виплати з 01.05.2021.

Відповідач подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести поновлення та виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту припинення її виплати - з 01.05.2021 року.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене ним рішення ухвалене судом без урахування всіх наявних обставин справи та письмових доказів, а також містить хибні й безпідставні мотиви в сукупності з некоректно застосованими законодавчими нормами, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що позивач звернувся до ГУПФУ в Закарпатській області із заявою про відновлення втраченого пенсійного посвідчення, до якої надав документ, що посвідчує особу - паспорт громадянина України з відміткою Ужгородської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання 04.06.2019 та відміткою Державної міграційної служби про оформлення виїзду на постійне проживання в Словацьку Республіку 06.06.2019. У зв`язку із цим Головне управління зробило запит до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, чи проводилось в органах міграційної служби оформлення документів для виїзду громадянина України за кордон на постійне проживання. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області було підтверджено факт того, що пенсіонер ОСОБА_1 04.06.2019 року знятий з реєстраційного обліку у зв`язку з виїздом на постійне проживання в Словацьку Республіку. За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом №0700-0404-8/16870 від 27.04.2021 повідомив позивача, що відповідно до ст. 52 Закону пенсіонерам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав відомості до органу Пенсійного фонду про фактичне місце проживання, згідно рішення Головного управління від 27.04.2021 року №11 «Про припинення виплати пенсії», виплату пенсії з 01.05.2021 року призупинено відповідно до ст. 52 Закону. Вважає скаржник, що суд безпідставно не врахував той факт, що при зверненні до Головного управління позивачем не дотримано всіх умов відповідно до Закону №2262-ХІІ, оскільки пенсіонер ОСОБА_1 з жодними заявами щодо зміни місця проживання до органів Пенсійного фонду України не звертався.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 02.06.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, і такі обставини не заперечуються сторонами, що позивачу ОСОБА_1 з 01 жовтня 2003 р. призначено пенсію згідно з Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ) за вислугу 20 років у розмірі 50% сум грошового забезпечення.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення втраченого пенсійного посвідчення та надав документ, що посвідчує особи - паспорт громадянина України.

Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 27.04.2021 року №11 Про припинення виплати пенсії, виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2021 року призупинено відповідно до ст.52 Закону №2262-ХІІ.

Підставою призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 слугувало те, що позивачем надано до відповідача паспорт громадянина України з відміткою Ужгородської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання 04.06.2019 та відміткою Державної міграційної служби про оформлення виїзду на постійне проживання в Словацьку Республіку 06.06.2019 (а.с. 10-11).

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області на запит Головного управління № 0700-0404-5/14876 від 12.04.2021 року було підтверджено факт того, що позивач знятий з реєстраційного обліку у зв`язку з виїздом на постійне проживання в Словацьку Республіку (а.с. 30).

19 травня 2021 року позивач звернуся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, додавши до неї довідку про фактичне місце проживання та акт перевірки фактичного проживання (а.с. 28, 31).

Листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 05.07.2021 №0700-0404-8/25531 повідомлено позивача, що виплату його пенсії може бути поновлено за умови підтвердження документами місця проживання на території України, а саме: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, - довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист) (а.с. 33).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон №2262-ХІІ).

Статтею 10 Закону №2262 передбачено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст.62 Закону №2262-ХІІ, пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Положеннями ст.60 Закону Закон №2262-ХІІ встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У свою чергу, відповідно до ст.51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається закордонний паспорт з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон та талон про зняття з реєстрації за місцем постійного проживання.

Отже, у разі виїзду пенсіонера на постійне проживання за кордон йому необхідно особисто звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про припинення виплати пенсії.

За змістом ч.2 ст.52 Закону Закон №2262-ХІІ, особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, - довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист). Виплату пенсії може бури поновлено за умови підтвердження зазначеними вище документами місця проживання на території України.

Матеріали справи свідчать про те, що причиною припинення позивачу виплати пенсії з 01.05.2021 року слугувало те, що позивач, на переконання службових осіб ГУ ПФ в Закарпатській області, виїхав на постійне місце проживання за межі України, а для вирішення питання про поновлення виплати пенсії в ГУ ПФ від позивача вимагається документальне підтвердження місця проживання на території України.

Вирішуючи спірні правовідносини, судом першої інстанції обґрунтовано враховано лист Міністерства закордонних справ України, яким за даними відомчої інформаційної системи МЗС України підтверджено відсутність інформації щодо перебування позивача на консульському обліку в закордонних дипломатичних установах України (а.с. 12).

Також на звернення позивача Адміністрація Держприкордонслужби України надала відповідь щодо виїздів ОСОБА_1 за кордон, з аналізу якої можна дійти висновку, що всі виїзди позивача за кордон за період з 04.01.2019 року по 09.07.2021 року були короткострокові (а.с. 14).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка, видана за підписом секретаря Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АВЕС" Сухан І.С., про фактичне проживання позивача без реєстрації, згідно якої зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 (а.с. 31).

Згідно Акта перевірки фактичного проживання позивача без реєстрації, який підписано 4-ма сусідами квартир 1, 3, 4, 6, зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 (а.с. 31 на звороті).

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, яке дає визначення, що рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3 Конституційного Суду України, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі Пічкур проти України (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

Разом з тим, як достовірно судом встановлено, позивачем доведено його постійне проживання в м.Ужгороді, зокрема, листом-відповіддю Міністерства закордонних справ України, листом Адміністрації Держприкордонслужби, довідкою про фактичне проживання та актом перевірки фактичного проживання без реєстрації, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виплата пенсії позивача підлягає поновленню з 01.05.2021 року.

Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не ґрунтуються на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, а тому судом визнаються як протиправні.

Згідно із ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону Закон №2262-ХІІ, що також відповідає змісту ч.1 ст.46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із частиною другою статті 49 Закону №1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Відповідно до пункту 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (п.4.1 Порядку №22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку № 22-1).

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та відповідні закони України гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. При цьому судом враховується, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії.

Згідно ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відповідач не довів правомірність своїх дій щодо припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років з 01.05.2021 року.

З метою відновлення прав позивача, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії позивачу з моменту припинення її виплати - з 01.05.2021 року.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду в оскарженій частині винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують та зводяться до непогодження із ними, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року в адміністративній справі №260/3792/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль