Справа № 280/7016/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2022 року м. Дніпросправа № 280/7016/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Чабаненко С.В.,
суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року в адміністративній справі №280/7016/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої під час проходження військової служби,-

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача завдану шкоду в сумі 45 243 (сорок п`ять тисяч двісті сорок три) грн 00 коп.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу завдану шкоду в сумі 28815 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне встановлення всіх обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Позивач зазначив, що при розрахунку розміру суми відшкодування, яка підлягала стягненню з відповідача, судом застосовано прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, станом на 01.01.2019 (1921 грн), однак, в даному випадку, розмір суми відшкодування визначено невірно. За аргументами суду розмір шкоди визначено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі №369/4018/19. Однак зазначене рішення прийняте 05.09.2019, а відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01 липня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2007 грн, а отже і сума відшкодування судом мала бути встановлена в сумі 30105 грн (2007 х 15 = =30105). Зазначена позиція суду позивачем вважається необґрунтованою, оскільки розмір відшкодування повинен бути встановлений з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на день відшкодування третім особам (М(Т)СБУ), а саме, - на 09.07.2021 (платіжне доручення від 08.07.2021 № 388). Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01 липня 2021 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум в розмірі 2379 грн, а отже, і сума відшкодування, відповідно до розрахунку позивача, мала бути встановлена в розмірі 35685 грн (2379x15=35685).

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржене.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.06.2015 по 14.04.2016 на посаді водія автомобільного взводу роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 (а.с. 18).

14.04.2016 відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2016 № 77 відповідача звільнено з військової служби (а.с. 20).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2015 № 188 відповідача закріплено в якості водія за автомобілем УАЗ-3962 військовий номер НОМЕР_2 (а.с. 21-22).

Згідно змісту постанови Печерського районного суду міста Києва від 23.02.2016 в справі № 757/2059/16-п, судом встановлено, що 08.12.2015 о 13 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 , в м. Києві по бул. Лесі Українки, 14, керуючи автомобілем УАЗ - 39621, державний номер НОМЕР_2 , виконував перестроювання, з третьої смуги на четверту та не пересвідчився, що даний маневр буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався по четвертій смузі. В результаті автотранспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями відповідач порушив пункти 10.1., 1.5., 2.3.6 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с. 11).

Спричинена дорожньо-транспортною пригодою майнова шкода особисто винуватцем дорожньо-транспортної пригоди потерпілій особі не відшкодована. Відшкодування завданої шкоди потерпілій стороні здійснило Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - М(Т)СБУ).

У березні 2019 року М(Т)СБУ звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги мотивувало тим, що 08.12.2015 в м. Києві з вини ОСОБА_1 скоєна дорожньо-транспортна пригода. У зв`язку з чим автомобіль Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження. При визначенні розміру завданої шкоди відповідно до вимог закону залучений аварійний комісар. Розмір завданих збитків власнику цього автомобіля становить 43322 грн, що виплачено потерпілому, тому М(Т)СБУ набуло право регресу до винної особи. Крім, того, М(Т)СБУ мотивувало свої вимоги до військової частини НОМЕР_1 тим, що на підставі статті 1172 Цивільного Кодексу України дана шкода має бути відшкодована також і військовою частиною НОМЕР_1 . М(Т)СБУ просило стягнути з ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на користь М(Т)СБУ витрати, пов`язані з здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 43322 грн та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі № 369/4018/19 позовні вимоги М(Т)СБУ задоволено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь М(Т)СБУ 43322 грн - страхового відшкодування та 1921 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору (а.с. 12-13).

30.06.2021 на адресу позивача надійшла заява представника М(Т)СБУ про виплату присуджених коштів згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі № 369/4018/19 в сумі 45243 грн. (а.с. 16).

08.07.2021 на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі № 369/4018/19, позивачем перераховано на банківський рахунок М(Т)СБУ 45243 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 388 від 08.07.2021 (а.с. 17).

Таким чином позивач вважає, що 08.07.2021 у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача про відшкодування завданої шкоди, тобто з дати здійснення оплати суми завданої шкоди у розмірі 45243 грн.

12.07.2021 позивачем на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування завданої шкоди в розмірі 45243 грн, яка повернулась на адресу позивача з відміткою поштового відділення зв`язку «За закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 23-25).

Оскільки на день дорожньо-транспортної пригоди 08.12.2015 відповідач виконував службові обов`язки керуючи автомобілем, який на праві оперативного управління належить позивачу, та його винними діями (що встановлено судом - постанова Печерського районного суду міста Києва від 23.02.2016 в справі № 757/2059/16-п; рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі № 369/4018/19) заподіяно збитки третій особі, які відшкодовані позивачем, а в добровільному порядку відповідачем заподіяну шкоду не відшкодовано, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не надав доказів того, що шкода завдана внаслідок саме умисних протиправних дій відповідача, то підстави для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності відсутні. Разом з тим, оскільки шкода завдана протиправною поведінкою відповідача, внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, наявні підстави для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до статті 5 Закону №160-IX. Наказ про притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності не приймався, а розмір шкоди визначено рішенням суду. Отже розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності суд визначив на день присудження розміру завданої шкоди рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі № 369/4018/19. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 становив 1921 грн. Посилаючись на частину 1 статті 5 Закону № 160-IX, суд визначив, що відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених станом на 01 січня 1921 року для працездатних осіб, тобто не більше 28815 грн (1921 грн х 15).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення лише в частині відмови у задоволенні позову, зокрема, розміру відшкодування, що підлягає стягненню із відповідача.

Колегія суддів погоджується з аналізом правових норм, якими керувався суд першої інстанції.

Так, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Положеннями ч.2 ст. 3 Закону № 160-ІХ визначено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Водночас переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Розділом II Закону № 160-IX визначено види матеріальної відповідальності військовослужбовців.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону № 160-IX розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Таким чином залежно від форми вини та наявності або відсутності підстав, передбачених частиною 1 статті 6 Закону № 160-IX, військовослужбовець несе повну або обмежену матеріальну відповідальність.

Крім того ст. 12 Закону № 160-IX передбачає, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що доказів завдання шкоди позивачу внаслідок саме умисних протиправних дій відповідача матеріали справи не містять а отже підстави для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності відсутні. Водночас підтверджено завдання шкоди позивачу протиправною поведінкою відповідача внаслідок неналежного виконання службових обов`язків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, таким чином наявні підстави для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до статті 5 Закону № 160-IX.

Щодо визначення розміру прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 КАС України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Отже, при розрахунку розміру суми відшкодування, яка підлягала стягненню з відповідача підлягає застосуванню саме прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, станом на 1 січня календарного року, на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності. Оскільки наказ про притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності не приймався, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності слід визначати на день визначення розміру завданої шкоди рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2019 у справі №369/4018/19 станом на 1 січня календарного року, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 становив 1921 грн.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 160-IX матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, тобто не більше 28815 грн (1921 грн х 15).

Твердження скаржника, щодо визначення розміру суми відшкодування урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на день відшкодування третім особам, колегія суддів не приймає, оскільки наказ про притягнення особи до відповідальності позивачем не приймався та підставою стягнення з відповідача завданої шкоди є рішення суду, відповідно прожитковий мінімум для непрацездатних осіб має враховуватись станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням звернення до Києво-Святошинського суду Київської області - березень 2019 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року в адміністративній справі № 280/7016/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко