Справа № 280/12569/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Справа № 280/12569/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.

представників:

позивача - Гришина Р.В.,

відповідача - Ванюшанік Г.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДСНАБ» (вул. Музична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69083) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДСНАБ» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.11.2021, №, яким позивачу завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного на суму 138 859 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідачем в період з 29.09.2021 по 07.10.2021 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ГОЛДСНАБ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №9761/08-01-07-07/41016389 від 18.10.2021, висновками якого встановлено наступні порушення: п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду з податку на додану вартість за серпень 2021 року на суму 138 859,00 грн. В основу цього висновку покладені результати щодо не підтвердження документами реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «Сітібілд», ТОВ «Монтажелектропром», ТОВ «Промметаллсервісгруп», ТОВ «Теон», ТОВ «МП Промтехкомплект». Не погодившись із вказаними висновками позивачем були надані заперечення разом з додатковими документами, які не були досліджені відповідачем на момент проведення перевірки. Проте відповідач надав відповідь №3853/12/08-01-07-07-11 від 12.11.2021, в якій повідомив, що висновки Акту перевірки є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства. Як наслідок, а підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2021, яким позивачу завищено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 138 859,00 грн. Вважає податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2021 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 20.12.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 18.01.2022. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив та документи на його обґрунтування.

17.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що в ході проведення перевірки працівниками контролюючого органу встановлено взаємовідносини TOB «ГОЛДСНАБ» з постачальником ТОВ «Сітібілд» на підставі Договору №04/09 від 04.09.2019, відповідно якого TOB «Сітібілд» (Виконавець) зобов`язується надати послуги (роботи) на виготовлення обладнання: змішувача, нейтралізатора, ковшового конвеєра контуру підігріву нейтралізатора, а TOB «ГОЛДСНАБ» (Замовник) прийняти їх та оплатити. Крім того, відповідачем була встановлена відсутність у TOB «Сітібілд» умов для самостійного виготовлення або придбання обладнання, трудових та інших ресурсів, складських приміщень та транспортування товару з податкової адреси TOB «Сітібілд» (69021, м. Запоріжжя, вул. Друкарська, буд,77), за якою згідно даних Державного реестру речових прав на нерухоме майно знаходиться житловий будинок, вказує на нереальність господарських операцій. Відповідач також зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини TOB «ГОЛДСНАБ» з постачальником TOB «Монтажелектропром» на підставі Договорів на виконання електромонтажних робіт №30/05/19 від 30.05.2019, №27/08/19 від 27.08.2019. №07/10/19 від 07.10.2019. Проведеним аналізом документів встановлена невідповідність, а саме: не надано або відсутні додаткові угоди щодо додаткових електромонтажних робіт згідно договору №30/05/19 від 30.05.2019 та договору №07/10/19 від 07.10.2019; не надано акти витрат матеріалів Замовника, Акти прийому-передачі матеріалів Замовника для монтажу відповідно умов Договору; відсутні відповідні сертифікати, технічні паспорти на матеріали та обладнання; відсутні товарно-транспортні накладні або інші документи, що підтверджують транспортування по поставці матеріалів за накладними №3 від 20.06.2019 та №4 від 01.07.2019. В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини TOB «ГОЛДСНАБ» з постачальником ГОВ «Промметаллсервісгруп» на підставі укладених Договорів поставки №03/07-17 від 19.07.2017, №24 від 06.09.2017 на поставку обладнання «Устройство для розлива Flex N10 М Capper Р код 8422 30 00 10» в кількості 2 шт. Проведеним аналізом документів встановлена невідповідність, а саме: не надані документи, що підтверджують якість та походження обладнання (надано інструкцію з характеристикам и обладнання без ідентифікації ким розроблено, підписано тощо); у експрес-накладних «Нова пошта» зазначена адреса відправника, що не відповідає податковій адресі постачальника або адресі, яка б була зазначена у будь-яких документах (договорі, видатковій накладній або інших документах як адреса виробника тощо) та яка мала б взаємозв`язок з постачальником обладнання (адреса складу або наступного постачальника (виробника/імпортера) по ланцюгу постачання). В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини TOB «ГОЛДСНАБ» з постачальником TOB «Теон» на підставі укладеного Договору поставки обладнання №29 від 11.10.2018. Проведеним аналізом документів встановлена невідповідність, а саме: технічне завдання, яке передбачено п.1.2 Договору (не складалось/ не надане), тому згідно п. 3.2. Договору «Обладнання належить до серійної продукції Постачальника». При цьому, згідно ЄРПН TOB «Теон» лише на адресу TOB «ГОЛДСНАБ» (одноразово) оформлено постачання такої номенклатури то товару/продукції; згідно п.3.3 та 5.1 передбачається наявність у постачальника виробничих потужностей. При цьому згідно інформаційних баз ДПС будь-яка інформація про наявність у TOB «Теон» умови для виробництва відсутні. В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини TOB «ГОЛДСНАБ» з постачальником TOB «МП Промтехкомплект». Договір на постачання відсутній (не наданий). Згідно наданих документів TOB «МП Промтехкомплект» начебто поставило на TOB «ГОЛДСНАБ» Агрегат опалювальний АПВС 55/30 (теплоносій вода). Проведеним аналізом документів встановлена невідповідність, а саме: за документами, складеними TOB «МП Промтехкомплект», номенклатура товару «Агрегат опалювальний АПВС 55/30 (теплоносій вода)» у кількості 1 шт. не співпадає з товаром, вказаним у транспортній накладній - «Вентилятор». При цьому кількість місць у транспортній накладній - 2, згідно технічного паспорту при вазі агрегату 45 кг, загальна маса не відповідає транспортній накладній, а також не відповідає кількості по видатковій накладній; згідно технічного паспорту агрегат вироблений 05.03.2021, при цьому видаткова та транспортна накладна від 04.03.2021 (неможливо відвантажити невироблений агрегат); у транспортній накладній зазначено Відправник: Промтехкомплект, смт Безлюдівка. При цьому податкова адреса TOB «МП Промтехкомплект»: пр. Гагаріна, буд. 201, офіс 318, м. Харків, Харківська обл., 61080, пов`язаність TOB «МП Промтехкомплект» з місцем відправки товару не встановлено (виробничий майданчик чи замовлення на виробництво обладнання, склад, придбання у контрагента - постачальника тощо). Таким чином, відповідач вбачає відсутність реально вчнинених господарських операцій та, як наслідок, юридичну дефектність відповідних первинних документів, що не дозволяють правильно формувати дані податкового обліку. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 18.01.2022 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 31.01.2022.

31.01.2022 позивач надав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

31.01.2022 відповідачем надано до суду уточнений відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин від вказаних господарських операцій. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту за рахунок інших суб`єктів підприємницької діяльності. Просить суд, у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 31.01.2022 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 07.02.2022.

У судовому засіданні, представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 07.02.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до наказів від 28.09.2021 №933-н, від 04.10.2021 №2949-п фахівцями ГУ ДПС України у Запорізькій області з 29.09.2021 по 07.10.2021 було проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ГОЛДСНАБ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2021 року від`ємного значення з податку на додатку вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За наслідками перевірки, перевіряючими було складено Акт №9761/08-01-07-07/41016389 від 18.10.2021 про результати позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ГОЛДСНАБ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2021 року від`ємного значення з податку на додатку вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків (далі за текстом - Акт перевірки), який був отриманий позивачем 18.10.2021.

Згідно з висновками Акту перевірки встановлено, проміж іншого, порушення, відповідно до п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, які призвели до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за серпень 2021 року на суму 138 859,00 грн.

Не погодившись із такими висновками перевірки позивач подав на них свої заперечення разом з додатковими документами , які не було досліджено інспектором при проведенні перевірки. Проте листом-відповіддю №3853/12/08-01-07-07-11 від 12.11.2021 повідомлено, що висновки акту перевірки 9761/08-01-07-07/41016389 від 18.10.2021 є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2021, яким позивачу завищено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, за серпень 2021 року, у розмірі 138 859,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було отримане позивачем, засобами поштового зв`язку, 14.12.2021 та в адміністративному порядку не оскаржувалися.

Вважаючи висновки Акту перевірки хибними та не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, тут і далі в редакції чинній на час виникнення правовідносин (далі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до п. 41.1, п. 41.1.1 ст. 41.1 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з п. 20.1.4 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1.2 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пп.134.1 п.134.1 ст.134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Суд зазначає, що фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 (далі - Закон України№996-ХІV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 3 Закону України №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга цієї статті).

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) причина; яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до Додаткового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

У відповідності до п.198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідної суми податкової вигоди виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розум економічних причин для здійснення господарської операції.

При цьому суд звертає увагу на те, що недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування відповідної суми податкової вигоди, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно до п. 200.11 ст. 200 ПК України, контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.

У відповідності до положень п.86.10 статті 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Акт перевірки має відповідати вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року №1300/27745 (далі - Порядок №727).

Згідно з положеннями пунктів 3-5 розділу II Порядку №727, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавстві, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставин фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань держави митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно підпункту 1 пункту 5 розділу III Порядку №727, у висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Крім того суд звертає увагу на те, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені ПК України; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (статті 83 ПК України).

В Акті перевірки відповідач зазначив наступні порушення позивача, а саме п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, які призвели до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за серпень 2021 року на суму 138 859,00 грн.

Вказані порушення, на думку перевіряючих, були допущені внаслідок взаємовідносин ТОВ «ГОЛДСНАБ» з суб`єктами господарювання ТОВ «Сітібілд», ТОВ «Монтажелектропром», ТОВ «Промметаллсервісгруп», ТОВ «Теон», ТОВ «МП Промтехкомплект».

З наданих до справи документів вбачається наступне:

між ТОВ «ГОЛДСНАБ» та ТОВ «Сітібілд» укладений Договір №04/09 від 04.09.2019, предметом якого є надання робіт згідно Специфікацій;

між ТОВ «ГОЛДСНАБ» та ТОВ «Монтажелектропром» укладений Договір на виконання електромонтажних робіт №30/05/19 від 30.05.2019;

між ТОВ «ГОЛДСНАБ» та ТОВ «Промметаллсервісгруп» укладений договір поставки №03/07-17 від 19.07.2017;

між ТОВ «ГОЛДСНАБ» та ТОВ «Теон» укладений Договір поставки обладнання №29 від 11.10.2018;

між ТОВ «ГОЛДСНАБ» та ТОВ «ТОВ «МП Промтехкомплект» мали відносини, які свідчили про придбання обладнання. Договір не надавався.

Перевіряючі дійшли висновку щодо не підтвердження під час проведення документальної позапланової перевірки здійснення господарських взаємовідносин позивача з:

ТОВ «Сітібілд», а саме:

всупереч п.2.1 Договору №04/09 від 04.09.2019 Виконавцем у будь-яких первинних документах не зазначено ГОСТ (ДСТУ, ТУ), відповідно до яких було проведено виготовлення обладнання;

всупереч 11.5.2 Договору №04/09 від 04.09.2019 у будь-яких первинних документах не визначено матеріали, які були витрачені на виготовлення обладнання (вартість матеріальних витрат повинно бути вказано у актах виконаних робіт);

всупереч п.6.1. Договору №04/09 від 04.09.2019 не складено (не надано до перевірки) Акти здачі-прнйняття виконаних робіт;

всупереч Специфікації №3 до Договору №04/09 від 04.09.2019 «Изготовление контура подогрева на нейтрализаторе (2-3-4-5 уровня)» у кількості 4 шт. за ціною з ПДВ 9300,0 грн. «Общая сумма работ составляет 37200 грн. с НДС.». Видаткова накладна виписана на «Контур підогріву нейтралізатора» у кількості 1 шт. за ціною 23366,67 грн без ПДВ. При цьому додаткові угоди або зміни чи доповнення до Договору та Специфікації відсутні (до перевірки не надані).

невірне визначення номенклатури товару у податкових накладних №48 від 27.09.2019, №53 від 21.10.2019 та №66 від 18.12.2019 «Виготовлення кошевого контейнера» (згідно специфікації та видаткових накладних «Ковшовий конвейер шир.400мм»);

з січня 2020 року по теперішній час TOB «Сітібілд» звітує про відсутність діяльності, на оплату, здійснену 18.02.2020 у сумі 93000 грн., у т.ч. ПДВ 15500 грн., TOB «СІТІБІЛД» не зареєстровано у ЄРПН податкову накладну (змішувач та нейтралізатор). При цьому згідно видаткових накладних та ТТН постачання обладнання начебто відбувалось у червні 2020 року (змішувач та нейтралізатор) та у серпні 2021 року (Контур підогріву нейтралізатора).

З цього приводу суд зазначає, що до заперечень позивача на Акт перевірки позивачем додавались додаткові угоди, специфікації до договору поставки №04/09 від 04.09.2019, лист до постачальника від 06.10.2021 (в ході перевірки) щодо усунення невідповідності номенклатури між видатковими накладними на постаку обладнання та відповідними податковими накладними з урахуванням попередньої оплати та реєстрації у ЄРПН (з виготовлення обладнання на обладнання як товар), розрахунки коригування кількісних та вартісних показників, які виписані ТОВ «СІТІБІЛД» 01.10.2021 (під час проведення перевірки) та зареєстровані в ЄРПН 19 та 20 жовтня 2021 року (після вручення акту перевірки платника), про що відповідачем було зазначено у відповіді від 12.11.2021 на заперечення до Акту перевірки.

Проте відповідач не прийняв до уваги дані документи, оскільки у ТОВ «СІТІБІЛД» відсутні умови для самостійного виготовлення або придбання обладнання, трудові та інші ресурси, складські приміщення та транспортування товарів з податкової адреси ТОВ «СІТІБІЛД», вказує на нереальність господарських операцій.

Тобто на позивача була покладена відповідальність за порушення допущені його контрагентом ТОВ «СІТІБІЛД».

ТОВ «Монтажелектропром», а саме:

всупереч п.3.1. вищенаведених Договорів не надано або відсутні додаткові угоди щодо додаткових електромонтажних робіт згідно договору №30/05/19 від 30.05.2019 та договору №07/10/19 від 07.10.2019; всупереч п.1.1 вищенаведених Договорів, якими передбачено, що електромонтажні роботи повинні бути виконані із матеріалу Замовника, оформлено поставки за видатковими накладними №3 від 20.06.2019 та №4 від 01.07.2019 на загальну суму 31173,77 грн.,у т.ч. ПДВ 5195,63 грн.;

всупереч п.4.2. Договорів («материалы и оборудование должны иметь соответствующие сертификаты, технические паспорта и другие документы, удостоверяющие их качество») не надані будь-які документи, що підтверджують їх якість та походження;

відсутні товарно-транспортні накладні або інші документи, що підтверджують транспортування, по поставці матеріалів за накладними №3 від 20.06.2019 та №4 від 01.07.2019.

З цього приводу суд зазначає, що до заперечень позивача на Акт перевірки позивачем додавались на спростування зазначених тверджень відповідача, проте відповідач навів аналогічні підстави для неврахування таких документів, тобто на позивача була покладена відповідальність за порушення допущені його контрагентом ТОВ «Монтажелектропром».

ТОВ «Промметаллсервісгруп», а саме:

всупереч п.2.3.1. та 3.2 вищенаведених Договорів не надані документи, що підтверджують якість та походження обладнання (надано інструкцію з характеристиками обладнання без ідентифікації ким розроблено, підписано тощо);

у експрес-накладних «Нова пошта» зазначена адреса відправника, що не відповідає податковій адресі постачальника або адресі, яка б була зазначена у будь-яких документах (договорі, видатковій накладній або інших документах як адреса виробника тощо) та яка мала б взаємозв`язок з постачальником обладнання (адреса складу або наступного постачальника (виробника/імпортера) по ланцюгу постачання).

Так само як і в попередніх випадках позивачем до заперечень на Акт перевірки відповідачу подавались документи на спростування тверджень Акту перевірки, проте так само ці документи не були враховані відповідачем з аналогічних підстав, тобто на позивача була покладена відповідальність за порушення допущені його контрагентом ТОВ «Промметаллсервісгруп».

ТОВ «Теон», а саме:

технічне завдання, передбачене п.1.2 вищенаведеного Договору, відсутнє (не складалось/ не надане), тому згідно п. 3.2.Договору «Обладнання належить до серійної продукції Постачальника». При цьому, згідно ЄРПН TOB «ТІЮН» лише на адресу TOB «ГОЛДСНАБ» (одноразово) оформлено постачання такої номенклатури товару/продукції;

згідно п.3.3 та 5.1 передбачається наявність у постачальника виробничих потужностей (складських площ). При цьому згідно інформаційних баз ДПС будь-яка інформація про наявність у TOB «Теон» умови для виробництва відсутні (власні та/або орендовані нежитлові приміщення, обладнання, використання субпідряду або виготовлення обладнання на замовлення, інші витрати, що обов`язково виникають при виробництві та регулярної фактичної господарської діяльності підприємства). Крім того, придбання TOB «ТЕОН» аналогічного обладнання згідно ЄРПН також не встановлено.

всупереч п. 9.1.5 Договору відсутні/не надані паспорт на Обладнання та/або інструкцію з експлуатації Обладнання (відсутні будь-які документи, що підтверджують якість та походження обладнання); у ТТН зазначено автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_1 . Згідно інформації, що міститься у інформаційній базі ТЗ по «НАІС ДЦАІ» МВС України, власником зазначеного у ТТН автомобіля є інша особа - ФОП ОСОБА_2 , який перебував на обліку в ГУ ДФС у Херсонській області (пункт навантаження обладнання в ТТН - м. Одеса), на теперішній час знаходиться у стані 11.ПРИПИНЕНО, АЛЕ НЕ ЗНЯТО З ОБЛІКУ. Згідно інформаційних баз ДПС ФОП ОСОБА_3 не мав найманих працівників.

Так само як і в попередніх випадках позивачем до заперечень на Акт перевірки відповідачу подавались документи на спростування тверджень Акту перевірки, проте так само ці документи не були враховані відповідачем з аналогічних підстав, тобто на позивача була покладена відповідальність за порушення допущені його контрагентом TOB «ТЕОН».

ТОВ «МП Промтехкомплект», а саме:

за документами, складеними TOB «МП Промтехкомплект», номенклатура товару «Агрегат опалювальний АПВС 55/30 (теплоносій вода)» у кількості 1 шт. не співпадає з товаром, вказаним у транспортній накладній - «Вентилятор». При цьому кількість місць у транспортній накладній - 2, згідно технічного паспорту при вазі агрегату 45 кг, загальна маса не відповідає транспортній накладній, а також не відповідає кількості по видатковій накладній;

згідно технічного паспорту агрегат вироблений 05.03.2021, при цьому видаткова та транспортна накладна від 04.03.2021 (неможливо відвантажити невироблений агрегат);

у транспортній накладній зазначено Відправник: Промтехкомплект, смт. Безлюдівка. При цьому податкова адреса TOB «МП Промтехкомплект»: пр. Гагаріна, буд. 201, офіс 318, м. Харків, Харківська обл., 61080, пов`язаність TOB «МП Промтехкомплект» з місцем відправки товару не встановлено (виробничий майданчик чи замовлення на виробництво обладнання, склад, придбання у контрагента - постачальника тощо).

Так само як і в попередніх випадках позивачем до заперечень на Акт перевірки відповідачу подавались документи на спростування тверджень Акту перевірки, проте так само ці документи не були враховані відповідачем з аналогічних підстав, тобто на позивача була покладена відповідальність за порушення допущені його контрагентом ТОВ «МП Промтехкомплект».

Суд аналізуючи висновки відповідача та позицію позивача, дослідивши докази, вбачає наступне.

Так до позову були додані документи, які підтверджують здійснення господарських операцій , а саме: договори, додаткові угоди, специфікації, акти , видаткові накладні, ТТН, податкові накладні, банківські виписки, які підтверджують повну оплату вартості продукції та послуг, довіреності, паспорти. Наведені документи, які були додані до матеріалів справи, свідчать про реальність здійснених операцій між позивачем та його контрагентами.

Також, судом зазначено, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» позивач та контрагенти позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст.228 Цивільного кодексу України та ст.207 і ст. 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене суд вбачає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При складанні відповідних первинних документів за вищезазначеними операціями, які на переконання суду мали місце, платником податків додержано норми частини першої ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 і п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 від 24.05.95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, (із змінами) (далі - Положення №88).

За змістом п.44.1 ст.44 ПК України, надані до суду документи щодо здійснення господарьских операцій вважаються документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності.

При перенесені даних цих документів до облікових регістрів платником податків додержано норми частини п`ятої ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2 Положення № 88, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і ( організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 № 291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.99 за № 893/4186, (із змінами).

У відповідності до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 податковий кредит - сума, на яку платник має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Відповідно до п.п. 14.1.231. п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням , таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2 ст.192 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 розділу І цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього розділу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку».

Отже, суд дійшов висновку, що враховуючи наявність господарської мети при укладанні договорів, наданих первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання їх результатів у господарській діяльності позивачем у виробництві, можна зробити висновки про реальність вчинених правочинів з контрагентом.

Зазначена правова позиція викладена зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року (справа №820/2638/17), від 15 травня 2018 року (справа №815/423/17), від 16 травня 2018 року (справа №2а-0870/12052/11), від 31 липня 2018 року (справа №818/515/14), від 31 липня 2018 року (справа №815/3725/13-а), від 08 листопада 2018 року (справа №826/15028/17), від 24 грудня 2020 року (справа №280/1911/19), від 04 лютого 2021 року (справа №813/418/17) та інших.

Наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів по ланцюгу господарських відносин не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов`язань позивачу, оскільки ТОВ «ГОЛДСНАБ» не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема висновками ЄСПЛ у справі «Булвес» АД проти Болгарії».

Висновками судової практики України та практики ЄС (справі «Булвес» АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України») є те, що суб`єкт господарювання не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання контрагентом його обов`язків щодо дотримання податкового законодавства. Добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретним суб`єктом господарювання, вони повинні застосувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Суд зазначає, що стверджуючи про наявність податкового правопорушення з боку позивача в частині взаємовідносин з ТОВ «Сітібілд», ТОВ «Монтажелектропром», ТОВ «Промметаллсервісгруп», ТОВ «Теон», ТОВ «МП Промтехкомплект» контролюючий орган зобов`язаний довести, що укладаючи угоди з зазначеними контрагентами та здійснюючи господарські операції на виконання таких угод, позивач не мав жодної іншої мети, ніж отримання неправомірної податкової вигоди. Однак Акт перевірки не містить доказів на підтвердження зазначеної обставини. Замість встановлення наявності протиправної мети у діях позивача, відповідач вдався до аналізу обставин здійснення діяльності його контрагентами, що не мають жодного відношення до предмета доказування.

За відсутності таких доказів будь-які порушення законодавства з боку контрагентів позивача не можуть розглядатися як такі, зо створюють правові наслідки для самого позивача.

За змістом норм податкового законодавства, право платника податків до віднесення собівартості придбаних товарів до складу витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів, робіт, послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

При цьому чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Крім того, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Сам по собі факт недекларування контрагентами позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредит, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Платник податку не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Висновки відповідача щодо не підтвердження легального походження товару зроблений на підставі інформації про контрагентів, які отримано з ІС «Податковий блок». Проте, вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони самі по собі не спростовують реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами і не вказує на протиправні мету та дії позивача.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Позивач, як платник податку, не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Отже, платник податків, який придбав товар та або/послуги в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Отже, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, виникнення у платника податків податкових прав та обов`язків не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у відповідних податкових правах. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Щодо висновку контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів, то чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника податків у залежність від наявності чи відсутності основних фондів або трудових ресурсів його контрагентів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і в іншій справі, де зазначив таке: «Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.07.2020 (справа №120/4723/18-а).

Також у рішеннях Верховного Суду послідовно проводиться принцип індивідуальної відповідальності платника податків. Верховним Судом сформована правова позиція, відповідно до якої, платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків у випадку порушення положень податкового законодавства іншими платниками податків. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і в іншій справі, де зазначив таке: «Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року (справа №120/4723/18-а).

Крім того, Верховним Судом послідовно проводиться принцип індивідуальної відповідальності платника податків. Верховним Судом сформована правова позиція, відповідно до якої, платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків у випадку порушення положень податкового законодавства іншими платниками податків.

У постанові Верховного Суду №813/418/17 від 04.02.2021 викладено правову позицію, в якій колегія суддів зазначає, що що транспортні документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Товарно-транспортні накладні чи подорожні листи не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до положень чинного законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних, податкових накладних, регістрів бухгалтерських документів, платіжних доручень, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

Отже, посилання контролюючого органу на відсутність товарно-транспортних накладних чи окремі їх недоліки не може впливати на оцінку правовідносин між контрагентами та позивачем та свідчити про нереальність господарських операцій між ними, оскільки згідно з умовами розглядуваних договорів позивач не був учасником транспортного процесу, а умови укладення та виконання зазначених вище договорів не передбачали ані здійснення позивачем контролю за перевезенням товару, ані проведення ним розрахунків за перевезення вантажу.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 20.08.2020 у справі № 804/5374/17, від 15.05.2020 у справі № 808/9101/15, від 15.08.19 року у справі № 804/12807/13-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Більше того, зміст податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, полягає в заниженні позивачем податку на додану вартість, однак, враховуючи що відповідачем не спростовано тієї обставини, що ТОВ «ГОЛДСНАБ» визначено податкові зобов`язання та сплачено податок на додану вартість за господарськими операціями з контрагентами, відсутні підстави для висновку про вчинення позивачем такого правопорушення.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В даному випадку висновки відповідача не ґрунтуються на належних та достатніх доказах.

За відсутності встановлених порушень законодавства з боку ТОВ «ГОЛДСНАБ» ГУ ДПС у Запорізькій області безпідставно поклало відповідальність на даного платника податків - позивача у справі.

Отже, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, суд вважає, що відповідач не обґрунтував правомірність винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2270 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДСНАБ» (вул. Музична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69083) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.11.2021, №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОЛДСНАБ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2021 року на суму 138859 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДСНАБ» судовий збір у сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2022.

Суддя Р.В. Кисіль