Справа № 420/16053/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/16053/21
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року по справі № 420/16053/21, за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Надім 2016 до Державної податкової служби України, Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2021 року ТОВ Надім 2016 звернулось до суду з позовом до Державної податкової служби України, Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило:

визнати протиправними та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС в Одеській області: №2982605/40708652 від 12.08.2021 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 1 від 14.07.2021 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних; № 2982604/40708652 від 12.08.2021р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 15.07.2021 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних; № 2982592/40708652 від 12.08.2021 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 16.07.2021 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних; №2982591/40708652 від 12.08.2021 р. про відмову у реєстрації податкової накладної № 9 від 17.07.2021 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних;

зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні ТОВ Надім 2016 № 1 від 14.07.2021р., № 2 від 15.07.2021р., № 6 від 16.07.2021р., № 9 від 17.07.2021р. в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов був задоволений повністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року було залишено без змін.

12.09.2022р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення було задоволено та зобов`язано Державну податкову службу України у 30-денний строк з моменту отримання копії ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2021р. по справі №420/16053/21.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу, та просила її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що судові рішення з питань реєстрації або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування в ЄРПН, які набрали законної сили, виконуються з дотриманням норм Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України та проводяться з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» (зі змінами) (далі - Порядок 1246), постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» (зі змінами), наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» (зі змінами), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 року за № 137/28267, у зв`язку із чим механізм виконання судових рішень такої категорії потребує певного часу для його реалізації. Отже, виконання вищезазначеної категорії судових рішень, здійснюється відповідно до вимог законодавства та у порядку визначеному розпорядчими документами ДПС, у зв`язку із чим виконання судових рішень такої категорії потребує певного часу.

Апелянт вказує на те, що з огляду на постійні ворожі артилерійські та ракетні обстріли, припинення простою в роботі працівників ДПС здійснюється поступово, що обумовлено необхідністю збереження життя і здоров`я працівників внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин.

Також апелянт зазначив, що з наявних у матеріалах справи письмових доказів слідує, що 29.06.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавчого провадження № 69308895 про примусове виконання виконавчого листа по адміністративній справі № 420/16053/21.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.17 КАС України ,особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Процедура виконання судового рішення , у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст.382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.13 Конвенції , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на справедливий суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Хоча, за деяких обставин виконання рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

У справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).

Апеляційним судом було встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (яке набрало законної сили 02.02.2022 року) було зобов`язано відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні позивача.

Апелянт зазначив, що ним вживаються заходи щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року, проте будь-яких доказів фактичного виконання судового рішення податковим органом не було надано.

Тобто, відповідачем, на момент прийняття судом ухвали про встановлення судового контролю не було здійснено реєстрацію податкових накладних, а отже не виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (яке набрало законної сили 02.02.2022 року).

Апеляційний суд також вважає помилковими доводи апелянта, що наявність виконавчого провадження є підставою для відмови у встановленні судового контролю, оскільки виконавче провадження та встановлення судового контролю за своєю суттю є різними процедурами, спрямованими на виконання судового рішення , яке набуло законної сили, а чинне законодавство не встановлює обмежень їх одночасного застосування у випадку невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набуло законної сили.

Більш того, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року було прийнято звіт Державної податкової служби України про виконання рішення Одеського окружного адміністративного від 08.11.2021р. по справі №420/16053/21, оскільки відповідачем надано копію квитанції про реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних Товариства з обмеженою відповідальністю Надім 2016 № 1 від 14.07.2021 р., № 2 від 15.07.2021 р., № 6 від 16.07.2021 р., № 9 від 17.07.2021 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних. Тобто, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року фактично вичерпала свою дію.

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повне судове рішення складене та підписане 16.11.2022 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.