Справа № 308/12319/22
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2022 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Опаленик Михайло Юрійович, до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Опаленик М.Ю., звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовну заяву представник позивача мотивує тим, що постановою поліцейського УПП в Закарпатській області серія БАВ № 288493 від 13.09.2022 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що він, ніби то 13.09.2022, приблизно о 08.52 год., керуючи транспортним засобом марки «Тоyоtа RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Швабська - пр. Свободи, в м. Ужгороді, порушив п. 5.16 Правил дорожнього руху «Напрямки руху по смугам».

Позивач, зазначає, що рухаючись по вул. Швабська в м. Ужгороді, по крайній лівій смузі, при наявності двох смуг в одному напряму, зупинився на регульованому світлофором перехресті, пр. Свободи в м. Ужгороді. На зелений сигнал світлофору, розпочав рух та поїхав через перехрестя, у сторону вул. Минайська, де був зупинений працівниками патрульної поліції, за ніби то вчинене адміністративне правопорушення. Інспектором зазначено, що позивач не мав права їхати прямо, оскільки на проїзній частині дороги ніби то наявний інформаційно-вказівний знак, рух у ліву сторону. Почувши вказане позивач повідомив інспектору, що перед перехрестям відсутні будь-які дорожні знаки, крім того на проїзній частині відсутні нанесені смуги напрямку руху, а тому рух прямо з лівої крайньої смуги ним продовжено без порушень Правил дорожнього руху. Також позивач зазначає, що під час розгляду та винесення постанови про адміністративне правопорушення інспектором було проігноровано його вимогу про надання та ознайомлення з відеодоказом вчинення ним вказаного правопорушення, не відібрано пояснень свідків, у постанові не зазначено, який конкретно абзац п. 8.4 ПДР він порушив (його позначення) та відсутні відомості про фото- відеофіксацію, якщо вони здійснювалися та яким технічним засобом це здійснено. Позивачу не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Вказує, що у постанові зазначено, що позивач по вул. Швабська - пр. Свободи, керуючись вимогами знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє рух ліворуч, проте з наданих позивачем фотокопій проїзної частини, де він був зупинений працівниками патрульної поліції, вбачається, що при наявності на узбіччі дороги дорожнього знаку 5.16 на проїзній частині відсутня будь-яка розмітка, яка б вказувала кількість смуг на даній проїзній частині, в даному випадку смуга 1.7 Розділу 34 ПДР (переривчаста лінія з короткими штрихами і рівними їм проміжками).

За твердженням представника позивача, у даному випадку відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а прийняте посадовою особою оскаржуване рішення (постанова) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, прийнятою без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, просить суд скасувати постанову поліцейського УПП в Закарпатській області серії БАВ № 288493 від 13.09.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.10.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважаючи вимоги позивача безпідставними. Зауважив, що встановивши факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме порушення п. 8.4 «ґ» ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУПАП, було прийнято рішення про складення адміністративних матеріалів щодо позивача. всі доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи. Позивач на відео поліцейським підтвердив, що дійсно не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16, здійснив рух прямо зі смуги, що дозволяє рух ліворуч, бо вважав, що дорожня розмітка затерта. Поліцейський виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУПАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн. відповідно до санкції статті. Наголошує, що наявність дорожньої розмітки для визначення кількості смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів є необов`язковим. Тобто, позивач повинен був виконати вимога вказаного дорожнього знаку 5.16 незалежно від наявності дорожньої розмітки. Вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Опаленик М.Ю. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з постановою інспектора взводу 2 роти ТОР УПП в Закарпатській області ДПП старшого лейтенанта поліції Зейкан В.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 288493 від 13.09.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 13.09.2022, о 08.45 год., в м. Ужгород, перехрестя пл. Кирила і Мефодія, він, керуючи транспортним засобом «Тоyоtа RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знак 5.16, а саме зі смуги, яка вказує поворот ліворуч, здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 «ґ» ПДР.

Не погодившись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частина друга статті 19 Конституції Україні передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 8.4 ПДР дорожні знаки поділяють на групи: а) попереджувальні; б) знаки пріоритету; в) заборонні; г) наказові; ґ) інформаційно-вказівні; д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків.

Пунктом 8.4 «ґ» ПДР передбачено, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Даний знак застосовується з метою забезпечення ефективного використання транспортними засобами, які рухаються в різних напрямках, смуг проїзної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимогу дорожнього знаку 5.16 «,Напрямки руху по смугах», чим самим порушив п. 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім того, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач, як на обставини вчинення правопорушення, посилається на складену постанову у справі про адміністративне правопорушення та пояснення інспектора та долучений до відзиву на позов DVD-R диск відеозаписами.

Суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відхиляє суд і посилання представника відповідача на недоведеність позивачем відсутності вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Натомість відповідач не надав доказів існування дорожнього знаку 5.16 у місці, зазначеному в оскаржуваній постанові, а також не вказав, які конкретні дії позивача призвели до порушення п. 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху, та становлять склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

За результатами перегляду відеозапису (export-66kmf), що долучений представником відповідача до відзиву на DVD-R диску, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, не було зафіксовано. На відеозаписі зафіксовано лише розгляд справи поліцейський на місці після зупинки транспортного засобу позивача, який заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Разом з тим, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Записи у відповідній графі оскаржуваної постанови «7. До постанови додаються» відсутні.

Приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 73 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, не зафіксовано.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.

Своєю чергою, відповідачем не надано до суду інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія в силу дії презумпції невинуватості.

Таким чином, суд вважає, що відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 288493 від 13.09.2022.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати оскаржувану постанову, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Виходячи з наведеного, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Опаленик Михайло Юрійович, до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора взводу 2 роти 1 ТОР УПП в Закарпатській області ДПП старшого лейтенанта поліції Зейкан В.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 288493 від 13.09.2022, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Департамент патрульної поліції, , що знаходиться за адресою: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, що знаходиться за адресою: вул. О. Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 02 листопада 2022 року.

Головуюча А.І. Сарай