Справа № 380/12376/21
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 листопада 2022 року

Київ

справа № 380/12376/21

адміністративне провадження № К/990/30820/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №380/12376/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2022 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - скаржник, ГУ ДПС).

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

1. Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 11.04.2022 в порядку письмового провадження. Отже, останнім днем оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 було 11.05.2022, проте, касаційну скаргу направлено до суду 08.11.2022, тобто з пропуском строку встановленого для цього.

ГУ ДПС заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що вперше касаційна скарга була подана до суду у межах строків на касаційне оскарження, проте, ця скарга, а також повторно подані були повернуті скаржнику як такі, що не містили підстав касаційного оскарження. ГУ ДПС наголошує, що Верховний Суд роз`яснив йому, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення. Скаржник просить звернути увагу, що при повторному зверненні до суду аналізувалась правозастосовна практика Верховного Суду та здійснювалось відповідне коригування касаційної скарги. Тривалість часу, необхідного для приведення касаційної скарги у відповідність до вимог статей 328, 330 КАС України, зумовлена складністю справи та обширною правозастосовною практикою Верховного Суду. Скаржник також зауважує, що касаційна скарга подана в межах присічного строку, встановленого частиною п`ятою статті 333 КАС України.

Вирішуючи подане клопотання, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, вперше касаційну скаргу у цій справі надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» 10.05.2022, проте, Верховний Суд ухвалою від 18.05.2022 повернув зазначену касаційну скаргу відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Суд вказав, що наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними. Скаржнику були роз`яснені вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на підставі касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Копія цієї ухвали була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 18.05.2022 о 22:43 год.

Вдруге касаційна скарга ГУ ДПС була надіслана до суду через підсистему «Електронний суд» 11.08.2022, тобто через майже 2,5 місяці після отримання копії ухвали про повернення первинної касаційної скарги. Однак, ухвалою від 17.08.2022 Верховний Суд її повернув як таку, що не містила підстав касаційного оскарження. Такий висновок вмотивований тим, що скаржник не довів подібність правовідносин у справах, аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі і у наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки. Крім того, скаржник не довів помилковості посилань суду апеляційної інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, від 05.10.2021 у справі №420/3051/19.

Копія цієї ухвали була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 17.08.2022 о 20:03 год.

29.08.2022, тобто через 10 днів після отримання копії ухвали про повернення повторно поданої касаційної скарги, ГУ ДПС втретє через підсистему «Електронний суд» звернулось до суду з касаційною скаргою. Верховний Суд ухвалою від 12.09.2022 повернув її на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Аналогічно попередньо поданій касаційній скарзі ГУ ДПС не довело подібності правовідносин у наведених ним у касаційній скарзі справах та у справі, що розглядається. При цьому Суд зауважив, що податковий орган не врахував роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах по даній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередніх та не усуває встановлених недоліків.

Копія цієї ухвали була доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 12.09.2022 о 16:45 год.

Вчетверте касаційна скарга ГУ ДПС була надіслана до суду через підсистему «Електронний суд» 08.11.2022, тобто майже через 2 місяці після отримання копії ухвали про повернення втретє поданої касаційної скарги. Однак, наведене у повторно поданій касаційній скарзі обґрунтування так і не відповідає роз`ясненням, наданим Верховним Судом, тобто, її так і не приведено у відповідність із вимогами КАС України.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав, в тому числі у разі її подання на підставі частини четвертої статті 328 КАС України.

З матеріалів касаційної скарги та встановлених судом обставин вбачається, що з моменту отримання копії ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги, що відбулося 18.05.2022, і до моменту повторного її подання, що відбулося 11.08.2022 минуло майже 2,5 місяці, з моменту отримання копії ухвали про повернення втретє поданої касаційної скарги, що відбулося 12.09.2022, і до моменту повторного її подання, що відбулося 08.11.2022, минуло майже 2 місяці.

Довід скаржника, що така тривалість часу реалізації права на повторне звернення зумовлена складністю справи та обширною правозастосовною практикою Верховного Суду, не може визнаватись судом поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки такі обставини є суб`єктивними та залежать виключно від належної організації трудового процесу з боку відповідальних осіб суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів наголошує, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Однак, у цій справі з моменту ухвалення постанови апеляційного суду до моменту повторного звернення минуло майже 7 місяців, однак, касаційна скарга так і не відповідає вимогам КАС України.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Приведені витяги з рішень Європейського суду з прав людини, з огляду на їх зміст, не доводять наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Та обставина, що в інших справах Верховний Суд, оцінивши наведені причини пропуску строку у взаємозв`язку із наданими доказами, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, не доводить наявність у цій справі відповідних підстав.

Сукупність цих обставин свідчить про допущення відповідачем необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій зазначити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржникові було роз`яснено, що системний аналіз статей 328 і 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі, поданій вчетверте, аналогічно попереднім касаційним скаргам, міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції не правильно застосував до спірних правовідносин норму підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, не врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.05.2021 у справі №420/1329/19, від 11.06.2019 у справі №825/399/16. При цьому скаржником процитовано витяги з наведених постанов, які, якщо їх узагальнити, зводяться до того, що прощена (анульована) банком заборгованість збільшує дохід платника податку і підлягає оподаткуванню. Платник податків, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Водночас, із змісту оскаржуваної постанови апеляційної інстанції слідує, що підставою для задоволення позову слугувало те, що у розглядуваній справі відбулось погашення зобов`язання за іпотечним кредитом в іноземній валюті за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття кредитором права власності на такий предмет іпотеки (отримання коштів від його продажу), з огляду на що у платника податку не виник оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу. Формулюючи такий висновок, апеляційний суд застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 №1383-ІХ, яким було внесено відповідні зміни до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання в частині Опції 50-50 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не дослідив ні договір кредиту №600/07-076 від 26.05.2005, ні договір про внесення змін №3 від 25.11.2015 до договору кредиту №600/07-076 від 26.05.2005, ні договори про внесення змін №1, 2, тому висновок податкового органу про прощення саме основної частини боргу є передчасним.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування в частині неправильності застосування апеляційним судом наведених вище норм права у взаємозв`язку з відповідною підставою касаційного оскарження, передбаченою частиною четвертою статті 328 КАС України. Відтак, є підстави вважати, що скаржник наводить обґрунтування безвідносно до висновку суду апеляційної інстанції у цій справі.

Посилаючись як на підставу касаційного оскарження на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник стверджує про недослідження судом апеляційної інстанції наступних доказів: листа від 09.08.2016 №КНО-08.1.2.2/39, яким банк підтвердив інформацію про прощення позивачу частини боргу; повідомлення про прощення боргу; заяви про сплату заборгованості згідно з умовами Опції 50-50 з частковим анулюванням від 25.11.2015; відображення суми анульованої (прощеної) заборгованості у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, за формою 1ДФ.

Разом з тим, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Крім того, скаржник вказує про встановлення судом обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, що виявилось у порушенні судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині прийняття від позивача доказів на стадії апеляційного розгляду справи. Разом з тим, такі доводи приведені не у взаємозв`язку з приписами статті 74 КАС України, якою встановлено критерії допустимості доказів у справі.

У касаційній скарзі також наведено доводи про пропуск позивачем строку звернення до суду (1095 днів) із позовом про скасування спірних податкових повідомлень-рішень. Водночас, такі доводи наведені без посилання на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329-330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №380/12376/21 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- вказати інші (поважні) причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко