Справа № 520/28630/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 листопада 2022 року № 520/28630/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Завод "Південкабель" (вул. Автогенна, буд. 7,м. Харків, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 7 пов.,м. Харків, ) про скасування постанови,-

установив

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати протиправною (незаконною) та скасувати Постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу № 302777 від 14.12.2021; стягнути з відповідача на користь ПАТ ЗАВОД ШВДЕНКАБЕЛЬ" сплачену суму судового збору згідно з вимогами статті 139 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що законодавством передбачений обов`язок ведення тахокарта встановлення цифрових тахографів зі всіма наступними наслідками покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення, але невиконання цього обов`язку не може бути підставою для притягнення до відповідальності перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення.

Позивач вважає, що спірна постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, прийнято за результатами проведення рейдового заходу під час якого встановлено порушення порядку використання тахографів, визначеного Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті , затвердженому наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385

Позивач надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідно до положень ч.7 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлення та використання контрольних пристроїв тахографів передбачено на транспортних засобах, які здійснюють міжнародні перевезення, тоді як вказаний закон не передбачає обов`язку водія використовувати тахограф при здійсненні внутрішніх перевезень, навіть у випадку коли транспортний засіб обладнаний тахографом.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08,11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення на рейдову перевірку №015049 від 29.10.2021 співробітниками Слобожанського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (у Полтавській області) 03.11.2021 проводилась рейдова перевірка на 316 км + 500 м. а/д М-03 «Київ - Харків- Довжанський».

Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та ЇЇ територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (далі - Порядок № 422).

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, 03.11.2021 співробітниками Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки зупинений транспортний засіб марки SCANIA державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який обладнано діючим та перевіреним тахографом, під керуванням водія ОСОБА_1 .. Власником вказаного транспортного засобу є ПАТ «Завод Півленкабель».

У ході перевірки встановлено, що у водія ОСОБА_1 відсутні щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія за 03.11.2021, які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385) повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки службовим особам Укртрансбезпеки.

У зв`язку з виявленням вищезазначених порушень, виконуючи функції покладені державою, державним інспектором Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт №250844 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.11.2021, який відповідно до п, 21 Порядку № 1567, складається в одному примірнику.

Водій зі змістом акту №250844 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.11.2021 був ознайомлений та пояснив, що «забув вставити шайбу».

Відповідно до п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

09.12.2021 рекомендованим листом Позивачу завчасно направлено листа-повідомлення №104417/28.1/24-21 про розгляд справи у Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки 14.12.2021 з 9.00 до 12.00 та вказане рекомендоване повідомлення №455 отримане позивачем.

За результатами розгляду справи 14.12.2021 Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №302777 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно- господарський штраф в розмірі 17000 грн.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України , суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон №2344-III).

Відповідно до ст.18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: - організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; - здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; - забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; - здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок № 1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Вказана норма встановлює, що позивач є об`єктом державного контролю.

Згідно з п. 14, 15 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (п. 15 Порядку № 1567).

Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Системний аналіз наведених законодавчих норм свідчить, що визначений статтею 48 Закону № 2344-ІІІ перелік документів не є вичерпним, оскільки законодавством можуть бути передбачені інші документи, що є необхідними для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.

Відповідно до п. 1.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року (далі - Положення) це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

П 1.3. Положення передбачено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ). П. 1.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року (далі - Інструкція), передбачено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі)

За приписами п.3.1,.3.3 Інструкції виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифровихтахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР. Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що норми Положення та Інструкції в тому числі поширюються на перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення.

При цьому, суд не бере до уваги і посилання позивача на наказ Міністерства інфраструктури України від 01.07.2014р. №290, яким доповнено наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. №340 новим пунктом 5 такого змісту (який був чинним до 10.12.2021 року): "п.5. Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті забезпечити: здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення" (пп.4 пункту 5).

Підставою для неврахування даного доводу позивача є те, що відповідачем, в даному випадку, фактично не здійснювалася перевірка наявності встановленого тахографу на транспортному засобі позивача, та до відповідальності за відсутність тахографа чи протоколу перевірки та адаптації тахографа позивач не притягувався.

Водночас здійснення перевірки дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням № 340, є обов`язком відповідача згідно з пп. 1 п. 5 наказу Міністерства інфраструктури України від 01.07.2014 № 290.

Така перевірка проведена з урахуванням того, що автомобіль обладнаний тахографом, натомість актом перевірки зафіксовано факт невикористання водієм особистої картки водія та відсутність роздруківки даних роботи тахографа за 03.11.2021 (дата перевірки), що є порушенням приписів пункту 3.3 Інструкції № 385.

Згідно з абз.3 ч. 1 ст.60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд також не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ № 207 від 25.02.2009 «Про затвердження переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» (втрата чинності від 04.02.2022), оскільки не відповідає положенням ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, відтак застосовуватися в частині, що суперечить цим положенням не може.

При вирішенні спірних правовідносин перевагу необхідно надавати акту який є вищим від зазначеної постанови за ієрархією нормативно-правових актів, а саме: ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, якою передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У постанові Великої палати Верховного суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 міститься правовий висновок про те, що ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу, що також враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 1994 року у справі "RuizTorija v. Spain" статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, перевіривши обґрунтованість ключових доводів позивача та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зоркіна Ю.В.