Справа № 140/5887/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року ЛуцькСправа № 140/5887/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону з часу виникнення права на пенсію.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи. 23 серпня 2022 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та отримав копію рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку. Підставою відмови у призначенні пенсії стало те, що документами не підтверджено право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку, оскільки період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року становить 11 місяців 12 днів, що є недостатнім для застосування зниження пенсійного віку.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначив, що при видачі йому посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідною комісією були встановлені та перевірені документи, необхідні для встановлення такого статусу, умовою якого є факт проживання станом на 1 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Цю обставину підтверджує довідка від 25 листопада 2004 року про місце проживання, яка видавалася для отримання такого посвідчення, та довідка від 28 січня 2022 року №68, видана Малоглушанським старостинським округом №11 Камінь-Каширської міської ради.

Позивач також зазначив, що відомості диплому про здобуття освіти у Шацькому лісному технікумі можуть лише свідчити про навчання, а не постійне проживання там (у період з 20 липня 1988 року по 28 лютого 1990 року). Позивач стверджує, що у вихідні, під час канікул (з 20 липня 1988 року по 01 вересня 1988 року та літні канікули у 1989 році) проживав у батьків у АДРЕСА_1 . Також 26 квітня 1986 року він був у батьків, перебуваючи в академвідпустці. Отже, у його випадку початкова величина для зниження пенсійного віку застосовується, оскільки у період з 26 квітня 1986 року по 23 травня 1986 року він перебував у селі Мала Глуша, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.41-44). В обґрунтування цієї позиції вказав, що на момент звернення позивача із заявою від 23 серпня 2022 року той досяг віку 54 роки 4 місяці та його страховий стаж становить 24 роки 01 місяць 20 днів. Положення статті 55 Закону №796-XII підлягають застосуванню до осіб, які станом на 01 січня 1993 року постійно проживали або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Проте позивач станом на вказану дату проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 11 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком зі зниженням віку на 6 років згідно зі статтею 55 Закону №796-XII, а тому рішенням від 31 серпня 2022 року №17 ОСОБА_1 правомірно відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву (надійшов до суду 30 вересня 2022 року та 03 жовтня 2022 року) позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.63-65, 69-72). В обґрунтування цієї позиції вказав, що ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 31 серпня 2022 року №17 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з невиконанням вимоги про період проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення. ГУ ПФУ в Миколаївській області встановлено, що станом на 01 січня 1993 року період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 11 місяців 12 днів. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди проходження військової служби з 23 травня 1986 року по 30 травня 1988 року та навчання з 20 липня 1988 року по 28 лютого 1990 року, оскільки навчальний заклад не знаходиться в зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідач 2 зауважив, що довідки від 25 листопада 2004 року №2459 та від 08 грудня 2015 року №2728 при зверненні позивача для призначення пенсії не подавались та спеціалістами при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії не аналізувались, тому підлягають врахуванню судом.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.15).

23 серпня 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.138-139).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області, рішенням якого від 31 серпня 2022 року №17 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить 11 місяців 12 днів (з 07 червня 1991 року по 31 грудня 1992 року); до страхового стажу враховано усі періоди (а.с.33).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 31 серпня 2022 року №17 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із тим, що право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку позивач не має, оскільки станом на 01 січня 1993 року не проживав (не відпрацював) 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення. При цьому у рішенні відсутнє обґрунтування такого висновку, лише зазначено, що враховано період з 07 червня 1991 року по 31 грудня 1992 року (11 місяців 12 днів).

Із таким рішенням суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Отже, із наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом в постановах в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року №398/494/17, від 17 травня 2021 року №336/6218/16-а.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу було встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи із видачею посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) (а.с.15).

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII такий документ є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідною комісією при видачі йому посвідчення.

Таким чином, наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» дає позивачу право на зменшення пенсійного віку відповідно до норм Закону №796-XII, а тому помилковими є висновки відповідача про те, що позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення менше трьох років станом на 01 січня 1993 року.

Крім того, довідкою Малоглушанського старостинського округу №11 Камінь-Каширського району Волинської області від 28 січня 2022 року №68 (а.с.16) підтверджено, що ОСОБА_1 проживає та був зареєстрований у селі Мала Глуша Волинської області з 26 квітня 1986 року по травень 1986 року; довідка видана на підставі погосподарських книг за 1986-1990, 1991-1995 роки та наявна у матеріалах пенсійної справи (а.с.126).

У свою чергу з довідки Камінь-Каширської міської ради від 27 червня 2022 року №2423 вбачається, що позивач із 07 травня 1997 року й донині проживає та зареєстрований у місті Камінь-Каширський Волинської області (а.с.17). Ця довідка наявна в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 та її копію надав суду відповідач 2 (а.с.80, 126).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обидва населених пункти (село Мала Глуша та місто Камінь-Каширський Волинської області) включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відомості обох довідок додатково підтверджуються довідками Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 25 листопада 2004 року №2459 (а.с.18), Любешівської районної державної адміністрації від 08 грудня 2015 року №2728 (а.с.19).

Проживання ОСОБА_1 в населеному пункті, віднесеному до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у часовому проміжку з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року (незалежно від часу проживання або роботи в цей період) підтверджується довідкою від 28 січня 2022 року №68.

Судом також враховано, що ОСОБА_1 під час навчання у Шацькому лісному технікумі надано академічну відпустку за станом здоров`я (наказ від 06 грудня 1985 року №252), про що видно зі змісту довідки Шацького лісового фахового коледжу імені ОСОБА_2 від 17 лютого 2022 року №22/01-22, яка наявна у матеріалах пенсійної справи (а.с.92).

Відповідно до відомостей військового квитка НОМЕР_2 (а.с.22-23) ОСОБА_1 з 23 травня 1986 року по 30 травня 1988 року проходив строкову військову службу.

Звідси слідує, що з 26 квітня 1986 року по 23 травня 1986 року позивач проживав у селі Мала Глуша Любешівського району Волинської області (період проживання для початкової величини зменшення пенсійного віку на три роки).

Посилання відповідачів на те, що позивач проходив військову службу з 23 травня 1986 року по 30 травня 1988 року та навчався у Шацькому лісному технікумі у період з 01 вересня 1983 року по 05 грудня 1985 року (період до аварії на Чорнобильській АЕС взагалі не має значення у спірних правовідносинах) та з 20 липня 1988 року по 28 лютого 1990 року, не спростовують наявності у позивача факту проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, який був перевірений при встановленні статусу позивача як потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утвореної уповноваженим органом.

Суд наголошує, що позивач надав основний документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01 січня 1993 року він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачами як суб`єктами владних повноважень, рішення та дії яких оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований.

Навіть навчання у Шацькому лісному технікумі (з 20 липня 1988 року по 28 лютого 1990 року) не означає, що він протягом цих років фактично не проживав у селі Мала Глуша, адже навчання у технікумі переривалося на період канікул.

Також відомостями трудової книжки НОМЕР_3 (а.с.81-89) підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у Камінь-Каширському лісгоспі (з 02 квітня 1990 року по 02 січня 1991 року у Білоозерському лісництві, з 07 червня 1991 року по 02 січня 1992 року у Велико-Глушанському лісництві) та Любешівському лісгоспі (з 02 січня 1991 року по 12 лютого 1991 року, з 02 січня 1992 року по 18 травня 1992 року).

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків відповідача 1 у рішенні від 31 серпня 2022 року №17, а відповідача 2 у відзиві на позов про те, що ОСОБА_1 не проживав (не працював) не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Отже, висновки відповідачів про відсутність у позивача права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними, оскільки позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення.

Факт проживання ОСОБА_1 у населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення, не менше трьох років - станом на 01 січня 1993 року та до сьогодні дає йому право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

Також відповідачами у відзивах на позов не заперечується наявність у ОСОБА_1 страхового стажу 24 роки 01 місяць 20 днів (розрахунок стажу на а.с.145). Тобто, умова щодо страхового стажу для призначення з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року пенсії за віком зі зниженням на 6 років пенсійного віку виконується (необхідний страховий стаж 23 роки).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 31 серпня 2022 року №17 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 28 березня 2022 року та його звернення із заявою про призначення пенсії 23 серпня 2022 року, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 23 серпня 2022 року (тобто з дня звернення із заявою про призначення пенсії), оскільки звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 31 серпня 2022 року №17, яке було прийняте ГУ ПФУ в Миколаївській області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства України, враховуючи також, що позивач фактично оскаржує рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 31 серпня 2022 року №17 про відмову в призначенні пенсії, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Крім того, оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому, на думку суду, належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області, якого необхідно зобов`язати призначити та виплатити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 23 серпня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн, сплата якого підтверджується квитанцією від 05 вересня 2022 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.8, 37).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 31 серпня 2022 року №17 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23 серпня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк