Справа № 640/11069/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в м. Києві щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні зі служби в поліції;

- стягнути з Управління охорони поліції в м. Києві 22 837,5 гривень, що складає 25% його місячного грошового забезпечення за повних 12 календарних років служби в ОВС;

- стягнути з Управління поліції охорони в м. Києві на його користь 335 192,9 гривень як середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відсутності законодавчо визначених підстав, йому відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні. Також зазначив, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Управління поліції охорони міста Києва грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року включно в сумі 217 260 (двісті сімнадцять тисяч двісті шістдесят) грн. 51 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем добровільно виплачено належну позивачу одноразову допомогу при звільненні, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині виплати та стягнення такої допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, УПО в м. Києві подано апеляційну скаргу, у якій представник просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Скаржник також звертає увагу, що 17 липня 2020 року були внесені зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), згідно з якими одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби.

Апелянт зазначає, що грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні потрібно розраховувати за період, починаючи із 22.02.2021 року, коли у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної розділом VI Порядку №260, а не із дати звільнення позивача - 01.06.2018 року.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано механізму обчислення: коефіцієнту істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час розрахунку.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою УПО в м. Києві., призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 19 жовтня 2022 року.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом начальника Управління поліції охорони в місті Києві сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено з 01 червня 2018 року зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», вислуга років станом на час 01 червня 2018 року становить 12 років 10 місяців 12 днів.

Платіжними дорученнями від 01 червня 2021 року №4041, №4043, №4044 на загальну суму 22 837,5 грн. відповідачем здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вважаючи, що відповідачем порушені строки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані нормами спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад і розмір виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовано приписами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Аналіз наведених норм трудового законодавства дає підстави для висновку про те, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, одноразову грошову допомогу позивачу не виплачено в день його звільнення - 01.06.2018, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року (справа № 810/451/17 провадження № 11-1210апп19) зазначила, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VІІІ.

Згідно частин першої, другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 15 розділу І Порядку передбачено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 2020 року № 539 затверджено Зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Наказ МВС №539), пункт 23 виключено.

Крім того, розділ VI Порядку №260 доповнено пунктом 8 - одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Разом з цим, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи позивача звільнено зі служби 01 червня 2018 року. Одноразову грошову допомогу при звільненні виплачено 01 червня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 01 червня 2018 року (день звільнення) по 31 травня 2021 року включно.

При цьому колегія суддів зауважує, що внесення Наказом МВС №539 змін до Порядку №260 не впливає на зміст спірних правовідносин, які врегульовано актами вищої юридичної сили переліченими вище Законами.

Отже доводи апелянта про те, що право на отримання середнього заробітку у позивача виникло лише 22.02.2021, коли він звернувся до УПО в м. Києві із вимогою про виплату одноразової грошової допомоги після внесення змін до Порядку №260, не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів звертає увагу, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції під час обрахунку середнього заробітку таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи питання про стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд повинен врахувати принцип співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як зазначалося вище, позивача звільнено з 01.06.2018 року, що відповідно до ч. 2 статті 77 Закону № 580-VIII є днем звільнення, тому розрахунковим періодом є квітень, травень 2018 року.

Відповідно до довідки відповідача про доходи ОСОБА_1 грошове забезпечення:

- за квітень 2018 року складає 9544,36 грн., кількість календарних днів 30;

- за травень 2018 року складає 8585,66 грн., кількість календарних днів 31.

Розмір середньомісячного грошового забезпечення: 18 130,02 грн, середньоденного: 297,21 грн. (9544,36 + 8585,66 ) : (30 + 31). Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 731 календарних днів.

При розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні потрібно виходити із кількості календарних днів у заявленому періоді.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019, справа №761/9584/15-ц зазначено, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та і визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19.

Як вбачається з матеріалів справи сума одноразової грошової допомоги, яка була невиплачена позивачу відповідачем в строк установлений статтею 116 КЗпП України складає 22 837,50 грн., водночас обрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно зі статтею 117 КЗпП України становить 217 260,51 грн.

Однак, слід зазначити, що дана сума компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є співмірною з сумою, яку позивач не отримав у розмірі 22 837,50 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням суми заборгованості, істотності цієї суми порівняно із сумою середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, принципу співмірності, колегія суддів вважає за можливе зменшити суму стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача,

Суд апеляційної інстанції приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача лише 22 837, 50 грн.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19, від 16 липня 2020 року у справі №812/1259/17.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення в резолютивній частині, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в редакції, з урахуванням вищевикладених мотивів судом.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) Управління поліції охорони міста Києва (04050, м. Київ, вул. Студентська, 9, ) грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року включно в сумі 22 837, 50 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн., 50 коп.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко