Справа № 300/8027/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" листопада 2022 р. справа № 300/8027/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 04.11.2021 №314276.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно спірною постановою застосував до позивача штраф в розмірі 34 000 грн., за перевезення вантажу (деревина дров`яна) транспортним засобом, що належить позивачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху без відповідного дозволу. Позивач звертає увагу, що законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами, тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може бути лише застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні встановлено порушення вагових параметрів. Таким чином, вважає, що оскільки ним перевозився подільний вантаж (деревина дров`яна) відповідачем безпідставно застосовано відповідальність у вигляді накладення штрафу за відсутність такого дозволу. Окрім цього, позивач переконаний, що вантаж, який ним перевозився взагалі не може мати вагу, яка зазначена в акті №303115 від 04.09.2021. Також зазначив, що в акті перевірки не вказаний технічний прилад яким виявлено та зафіксовано порушення, що позбавляє дати оцінку відповідності цього приладу параметрам та технічному стану. Окрім цього, звертає вагу, що спірна постанова неправомірно складена щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в той час як акт перевірки складений щодо нього як фізичної особи та власником транспортного засобу є також позивач як фізична особа, а товар перевозився для власних потреб. Також позивач вказав, що спірна постанова винесена з порушенням двомісячного строку з дня виявлення порушення, а також без його участі. Таким чином вказана постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу є незаконною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в цій справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Також представник відповідача подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказує на неспівмірність розміру заявлених позивачем судових витрат зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, тому просить суд їх зменшити (а.с. 64-68).
Також представниця відповідача подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила позицію Верховного Суду викладену у постанові від 22.12.2021 по справі №420/3371/21 щодо необхідності отримання дозволу при перевезенні сипучого вантажу з порушенням вагових обмежень (а.с. 95-97).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідно до направлення на рейдову перевірку №009223 від 27.08.2021 Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, державних інспекторів Прокопчука Я.М., Яремчука А.В., Шеретюка Д.І., Собчука А.М., Мартинова В.П., Саяпіній М.О. направлено для проведення рейдової перевірки транспортних засобів, якими здійснються перевезення пасажирів та вантажів (в т.ч. автомобілями-таксі) в межах України і міжнародному сполученні за додержанням вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 43).
Головним спеціалістом ВДК Собчуком А.М. 04.09.2021 складено акт №303115 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого водієм ОСОБА_1 на автодорозі Н-25, 137 км на автомобілі SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - внутрішні автомобільні перевезення вантажу виконувалися з перевищенням встановлених законодавством вагових обмежень, а саме: загальна маса транспортного засобу становить 46,90 т, основне навантаження на одиночну вісь становить 11,45 т, основне навантаження на строєну вісь становить 27 т; відсутній дозвіл на участь в дорожньому русі великовагових ТЗ. Водій привів вагові габарити до встановлених норм у місці зважування (а.с. 18, 47).
Також посадовими особами 04.09.2021 складено акт №0067619 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку №0072116 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, відповідно до яких загальна маса становить 46,90 т при допустимій 40 т, навантаження на осі складає 27 т., при допустимій 22 т. (а.с. 49, 52).
Окрім цього, контролюючим органом 04.09.2021 складено розрахунок №619 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 582,06 євро (а.с. 51).
Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Матеріали передало матеріали рейдової перевірки Західному міжрегіональному управлінню Укртрансбезпеки для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.
Відповідач направив позивачу лист про призначення на 26.10.2021 з 10 год. до 12 год., розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно акту перевірки від 04.09.2021 №303115. Вказаний лист отримано ОСОБА_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55).
На розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначений на 26.10.2021 позивач з`явився, однак такий відкладено, що не заперечується сторонами.
04.11.2021 заступником начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, винесено постанову №314276 про застосування адміністративно-господарського штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 34 000 грн, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачене абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 16).
Не погоджуючись із зазначеною постановою відповідача, вважаючи її такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства та без наявності на те обґрунтованих підстав, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон України "Про автомобільний транспорт") регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів.
Відповідно до статті 48 Закон України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок №879).
Відповідно до підпунктів 2, 4, 6 пункту 2 Порядку №879:
вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;
габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;
вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.
Згідно з пунктом 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (пункт 15 Порядку №879).
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку №879).
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку №879).
У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (пункт 21 Порядку №879).
Відповідно до пункту 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Судом встановлено, що під час проведення відповідачем 04.09.2021габаритно-вагового контролю виявлено, що водієм ОСОБА_1 на автомобілі SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 , що йому ж належить, порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством вагових обмежень, а саме: загальна маса транспортного засобу становить 46,90 т, основне навантаження на одиночну вісь становить 11,45 т, основне навантаження на строєну вісь становить 27 т; відсутній дозвіл на участь в дорожньому русі великовагових ТЗ. Також в акті зазначено, що водій привів вагові габарити до встановлених норм у місці зважування (а.с. 18, 47).
Надалі контролюючим органом проведено розгляд справи, який позивач вважає незаконним, за результатами якого його притягнуто до відповідальності та накладено штраф в розмірі 34 000 грн.
Із матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивачу належить транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення вантажу, зокрема, марки SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та марки KRONE, номерний знак НОМЕР_3 , згідно свідоцтвапро реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 22).
Також ним же здійснювалося керування вказаним транспортним засобом, під час якого 04.09.2021 був проведений габаритно-ваговий контроль.
Відповідно до товарно-транспортної накладної серії ЖТЕ №524082 від 03.09.2021 при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс), ОСОБА_1 автомобілем Сканія, № НОМЕР_1 , з причіпом № НОМЕР_5 здійснювалося перевезення вантажу (деревина дров`яна), вантажовідправник: Державне підприємство «Білокоровицьке лісове господарство», вантажоодержувач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (а.с.54).
Позивач, обґрунтовуючи протиправність спірної постанови, звертає увагу на те, що така постанова неправомірно складена щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в той час як акт перевірки складений щодо нього як фізичної особи та власником транспортного засобу є також позивач як фізична особа, а товар перевозився для власних потреб.
Водночас, позивачем не наведено жодних обґрунтувань з приводу повідомлення перевіряючих щодо цілей перевезення та кінцевого вантажоодержувача.
Таким чином, контролюючий орган, виносячи спірну постанову, виходив з наявних товаросупровідних документів (товарно-транспортної накладної серії ЖТЕ №524082 від 03.09.2021), отриманих під час рейдової перевірки та обґрунтовано зазначив у такій постанові «ФОП ОСОБА_1 ».
Втім, зазначення контролюючим органом в матеріалах перевірки та рішенні, прийнятому на підставі таких документів, певного статусу особи (фізичної особи чи фізичної особи-підприємця) не може свідчити про недійсність матеріалів такої перевірки та протиправність рішення чи бути підставою для звільнення від відповідальності за умови, що встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт мало місце.
Окрім цього, не можуть бути достатньою підставою для скасування спірної постанови і доводи позивача щодо несвоєчасного його повідомлення про повторний розгляд 04.11.2021 справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, з огляду на таке.
З наведеного вбачається, що хоча ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття постанови від 04.11.2021 №314276, однак відсутні достатні підстави стверджувати, що така постанова прийнята з порушенням права позивача на участь у процесі її прийняття, з урахуванням того, що позивач був присутнім 26.10.2021 при первинному розгляді, а отже мав можливість ознайомитися з усіма матеріалами, висловити свої заперечення, надати письмові пояснення, долучити докази на підтвердження відсутності допущених ним порушень, скористатися правовим захистом тощо.
Додатково суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у справі №820/4810/17 від 01.03.2018 про те, що «відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу».
Таким чином, неотримання завчасно повідомлення про розгляд справи про порушення транспортного законодавства, який з урахуванням пункту 25 Порядку №1567 мав відбутися в межах двомісячного строку з моменту виявлення порушення 04.09.2021 та не міг бути відкладений на пізнішу дату, ніж 04.11.2021 та з урахуванням тривалості процедури поштового відправлення, а також враховуючи присутність позивача 26.10.2021 при первинному призначенні розгляду справи, не може бути достатньою підставою для визнання протиправною прийнятої за результатами такого розгляду постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №314276 від 04.11.2021.
Крім цього, помилковими є доводи позивача щодо винесення спірної постанови з порушення двомісячного строку з моменту виявлення порушення.
Так, відповідно до частини 1 статті 251 Цивільного кодексу України (надалі, також - ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України)
Частиною 1 статті 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина 3 статті 254 ЦК України).
Також відповідно до частини 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
Такі правила обчислення строків є загальними та поширюються й на інші випадки встановлення початку перебігу строків. Доказів передбачення спеціального порядку обрахунку строків при розгляді справи про порушення законодавства про транспорт ні позивачем, ні його представником не наведено, у зв`язку з чим їхні доводи щодо початку перебігу двомісячного строку для винесення постанови з 04.09.2021 є помилковими.
Таким чином, оскільки у спірному випадку перебіг такого строку розпочався 05.09.2021, тобто з наступного дня після виявлення 04.09.2021 порушення законодавства про автомобільний транспорт, то останнім днем двомісячного строку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт був саме 04.11.2021 день винесення постанови №314276 від 04.11.2021.
Також суд звертає увагу на постанову від 01.03.2018 у справі №820/4810/17, в якій Верховний Суд в аналогічних правовідносинах надав оцінкуфакту дотримання контролюючим органом строку розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу та зазначив: «Суди першої та апеляційної інстанції у своїх рішеннях надали вичерпну та правильну оцінку тому, що оскільки факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено 22 червня 2017 року, то перебіг строку починається з 23 червня 2017 року й закінчується 23 серпням 2017 року».
Окрім цього, не заслуговують на увагу доводи позивача та його представника щодо відсутності законодавчо визначеної можливості отримання дозволу при перевезенні подільного вантажу з порушення вагових обмежень та відсутності у зв`язку з цим підстав для застосування відповідальності за відсутність такого дозволу.
Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 879 дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Суд погоджується з доводами позивача, що оскільки згідно з абзацом 3 пункту 22.5 Правил дорожнього руху встановлено заборону допуску великовагових транспортних засобів, що перевозять подільний вантаж для участі в дорожньому русі (якщо такі транспортні засоби мають перевищення зазначених у цьому ж пункті параметрів), то відповідно за таких умов й дозвіл на рух не може видаватися.
Разом з тим, при забороні руху на автомобільній дорозі великовагових транспортних засобів, що перевозять подільний вантаж, позивач 04.09.2021 все ж таки здійснював таке перевезення, а тому має нести відповідальність не лише у вигляді плати за проїзд великоваговим транспортним засобом, а й у вигляді адміністративного-господарської санкції.
У цьому випадку плата за проїзд є компенсацією руйнування автомобільних доріг України. Натомість, така плата не звільняє особу від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема щодо дотримання вимог допустимих граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та заборони руху у разі їх недотримання при перевезенні подільного вантажу.
Відповідальність перевізника, яка передбачена абзацами 14-16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», це є санкція за порушення законодавства про автомобільний транспорт за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що визначається в залежності від показника перевищення дозволених габаритів: від 5 відсотків до 10 відсотків включно, понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків, та понад 20 відсотків.
На користь такого висновку свідчать зміни внесені до Закону України «Про автомобільний транспорт» Законом України від 03.06.2021 № 1534-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю». Законодавцем деталізовано диспозицію норм абзаців 14-16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, абзаци 14-16 викладено в такій редакції:
"перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Отже, враховуючи встановлений в ході перевірки факт перевищення ОСОБА_1 під час перевезення ним вантажу габаритно-вагових норм, суд приходить до висновку, що позивач має нести відповідальність за таке порушення.
Та обставина, що належний позивачу транспортний засіб здійснював рух автомобільними дорогами загального користування, перевозячи подільний вантаж, при забороні руху за таких умов, визначеній у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, не звільняє позивача від відповідальності, передбаченої абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», установленої за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Позивач у позовній заяві посилається на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №814/1460/16. Проте ця постанова не містить жодних правових висновків стосовно того, що якщо дозвіл на рух подільного вантажу не видається, то перевізник сплачує лише плату за проїзд та не несе відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Верховний Суд констатував обставини і висновки, які зробив суд першої і апеляційної інстанції, та зазначив, що суд як першої, так і апеляційної інстанцій, задовольняючи позов дійшли передчасних висновків в частині оскаржуваних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, судові рішення в частині оскаржуваних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.06.2016 скасовано, справу направлено в наведеній частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо посилання позивача на те, що під час перевірки контролюючим органом жодних документів про зважування, зокрема, щодо того, яким саме вимірювальним і зважувальним обладнанням здійснювалося зважування, не надано, суд зазначає, що такі доводи не свідчать про відсутність допущених позивачем порушень і відповідно не спростовують їх.
Більше того жодних доказів на підтвердження того, що позивач запитував в інспектора такі документи, а останній відмовив у їх наданні, позивачем не надано.
Безпідставними є також сумніви позивача щодо несправності зважувального обладнання, оскільки вказане спростовується наданими представником відповідача Сертифікатом відповідності №UA.TR.001.35.192-21, виданого 14.06.2021 Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (а.с. 58-59) та Свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки від 16.06.2021 №1140М08204921, яке чинне до 15.06.2022 (а.с. 60).
Інших доказів чи обставин, які б спростовували виявлене порушення ні позивачем, ні його представником не зазначено.
Згідно з абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
04.11.2021 заступником начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за результатами розгляду справи, винесено постанову №314276 про застосування адміністративно-господарського штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 34 000 грн.
Враховуючи викладене та допущення позивачем порушення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за що передбачена відповідальність згідно абзацу 16 частини 1 статті 60 вказаного Закону, постанова №314276 від 04.11.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята контролюючим органом правомірно.
За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову, в силу вимог статті 139 КАС України не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Західне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, , вул. Тополина, 3, с. Угорники, Івано-Франківської міської ради, 76492.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.