Справа № 487/3252/22
Суддя: Карташева Т. А.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/3252/22
Провадження № 2-а/487/67/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Карташева Т.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 28.07.2022 серії АА00000186, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Одночасно у позові ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку для подання позовної заяви. В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилається на те, що первісну позовну заяву про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ним подано вчасно 08.08.2022 року, вона була отримана судом 25.08.2022 року. Ухвалою суду від 28.09.2022 року позовна заява була повернута позивачу, при цьому, повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, а тому, на думку позивача, строк подачі позову порушено з поважних причин.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Поряд з тим, частиною першою ст. 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Звертаючись суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку подачі позову до суду. В обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що первісну позовну заяву про скасування постанови, яка є предметом оскарження у даному позові, ним подано до суду 08.08.2022, а отримана вона була судом 25.08.2022. Ухвалою суду від 28.09.2022 року позову заяву було повернуто позивачу, проте враховуючи те, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, позивач вважає, що строк подання позову порушено з поважних причин.

Суд, перевіривши доводи позивача на обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку для подачі до суду вказаної вище категорії позову, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави; «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Таким чином, оскільки концепція «поважних причин» не є чіткою, Суд повинен вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку.

Підстави пропуску встановленого законом строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку подання позову з поважних причин.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, 12.09.2022 ОСОБА_1 вперше звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про оскарження постанов щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Ухвалою суду від 28.09.2022 вказана позовна заява була повернута позивачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України. Вдруге позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті 26.10.2022, тобто майже після спливу місячного строк, коли була постановлена судом ухвала про повернення позову. Посилаючись на те, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду, останній вважає, що строк подачі позовної заяви порушено з поважних причин.

При цьому, суд зазначає, що невиконання заявником вимог процесуального закону щодо належного оформлення позовної заяви, та як наслідок, повернення її заявнику не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити повторне звернення до суду після закінчення строку його оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Право на звернення до суду з метою захисту прав та інтересів кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що право особи повторно звернутися з позовною заявою після її повернення, що визначено норами КАС України, не є абсолютним, таке звернення повинно бути в порядку, встановленому законом.

Сама по собі та обставина, що повернення не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати рішення суб`єктів владних повноважень у будь-який момент після повернення вперше поданої позовної заяви без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Інших вмотивованих підстав пропуску строку на звернення до суду, окрім як повернення позову, позивачем не наведено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно положень ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені позивачем підстави поважності причин пропуску строку на звернення до суду не можна вважати поважними, а за такого, клопотання позивача про поновлення строку є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачеві часу для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 161, 171, 276 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по накладення адміністративного стягнення залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Карташева