Справа № 620/9177/21
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року Чернігів Справа № 620/9177/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2021 №412 «Про результати службового розслідування по факту невиконання вимог розпорядження №04/100/оос/ від 08.05.2021 майором ОСОБА_1 щодо прибуття в зону проведення ООС»;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача утриману премію за травень 2021 року.

В позовній заяві зазначив, що у зв`язку з неможливістю виконати розпорядження №04/100/оос/ від 08.05.2021 написав рапорт начальнику штабу-першому заступнику командира ВЧ НОМЕР_1 , в якому зазначив про сімейні обставини, які унеможливлюють виконання даного розпорядження. Крім того, звертає увагу, що розпорядження отримав 11.05.2021, згідно нього він відряджається до зони ООС з терміном прибуття 10.05.2021, тобто в день напередодні того, як йому було доведено до відома дане розпорядження.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про не визнання позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Службове розслідування, результатом якого стало прийняття оскаржуваного наказу, проведено у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент проведення службового розслідування, в межах наданих командиру військової частини НОМЕР_1 повноважень, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття відповідно рішення, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності, пропорційності, своєчасності.

З`ясувавши позиції сторін, розглянувши надані сторонами документи, встановивши фактичні обставини по справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Спірні правовідносини між сторонами виникли внаслідок винесення командиром військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (з основної діяльності) наказу № 412 від 31.05.2021 «Про результати службового розслідування щодо факту невиконання вимог розпорядження №04/100/оос/дск від 08.05.2021 майором ОСОБА_1 щодо прибуття в зону проведення ООС », яким, наказано, зокрема:

пунктом «1. Службове розслідування вважати закінченим»;

пунктом «2. За порушення вимог статті 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби ЗС України, статей 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗС України, відповідно до статті 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на заступника командира 2 танкового батальйону з тилу майора ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність».

пунктом «3. Помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 відповідно до пункту 5 розділу ХVІ «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260» заступника командира 2 танкового батальйону з тилу майора ОСОБА_1 позбавити премії в повному обсязі за травень 2021 року».

Вважаючи протиправним оскаржувані пункти наказу, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку зазначеним спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХII (далі - Закон №2232-ХII ), Законом України «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Закон №551-XIV, Дисциплінарний Статут), Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Закон №548-XIV, Статут внутрішньої служби ЗС України), наказом Міністерства оборони України від 27.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок №608), та іншими нормативно-правовими актами та інструкціями, в редакціях чинних на момент їх виникнення.

Статтею 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 р., коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Зі встановлених судом обставин та досліджених матеріалів, вбачається наступне.

Відповідно до вказівок начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 оперативним черговим майором ОСОБА_3 о 12.55 на пункт постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ) направлено телеграму №891/оос/дск від 08.05.2021, додатком до якої є розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 №04/100/оос/дск від 08.05.2021.

Відповідно до вимог розпорядження начальника штабу - першої заступника командира військової частини НОМЕР_1 №04/100/оос/дск від 08.05.2021 старший військового містечка № НОМЕР_2 повинен відрядити до сил та засобів операції об`єднаних сил майора ОСОБА_1 з терміном прибуття 10.05.2021, що було доведено під особистий підпис 11.05.2021 майору ОСОБА_1 , помічником начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частити НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 .

Станом на 15.05.2021 вимоги даного розпорядження майором ОСОБА_1 виконані не були, про що рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 доповів начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 .

На адресу військової частини НОМЕР_1 поштою 18.05.2021 надійшов рапорт від майора ОСОБА_1 , в якому останній доповідає, що не може виконати вимоги вищевказаного розпорядження, так як має сімейні обставини: амбулаторне лікування дружини в ІНФОРМАЦІЯ_1 та догляд за двома неповнолітніми дітьми. В підтвердження його слів військовослужбовець за вимогою готовий надати довідки про народження дітей та довідку про проходження лікування дружини.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", введений в дію Постановою ВР № 2233-ХІІ від 25.03.92 (зі змінами) стаття 26 п.г: причиною звільнення з військової служби під час дії особливого періоду через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) є необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікувально-консультативної комісії для осіб до 18 років. Але на час проведення службового розслідування майор ОСОБА_1 рапорт на звільнення з відповідними довідками не склав та не надав.

Службовим розслідуванням встановлена, що станом на 27.05.2021 заступник командира 2 танкового батальйону з тилу майор ОСОБА_5 до зони операції об`єднаних сил на ОКП військової частини НОМЕР_1 не прибув, тобто свідомо не виконує розпорядження начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 №04/100/оос/дск від 08.05.2021.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина заступника командира 2 танкового батальйону з тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 виражається у формі прямого примусу та полягає в невиконанні розпорядження начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Такими діями позивач порушив вимоги:

статті 11 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

статті 16 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України; кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройній Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

статті 37 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін;

статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України: військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України;

статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України: військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержання Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України: право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно .злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

За результатами службового розслідування складено акт від 29.05.2021 (а.с.38-40).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує відповідні джерела їх правового регулювання та зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ вказано, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-ХІV (в редакції від 01.10.2020, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

За даним Статутом передбачено складення військової присяги військовослужбовця.

Відповідно до ст. 1, ст. 3 Загальні положення Закону №548-ХІV Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 9 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV визначено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.

Згідно статті 16 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України (п. 18 Розділу 1 Закону №548-ХІV).

За статтями 26 та 27 Розділу 1 Частини І Закону №548-ХІV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Відповідно до п.11 Статуту внутрішньо служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки - беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Таким чином, відповідно до вимог Статутів Збройних Сил України, позивач зобов`язаний виконувати накази командирів, у тому числі щодо вибуття у відрядження.

Відмова від виконання наказу про вибуття у відрядження, є складом дисциплінарного правопорушення військовослужбовця.

Обставини на які посилається позивач, обґрунтовуючи свою відмову від вибуття у відрядження, є на думку суду не сумісними з виконання обов`язків військовослужбовця.

Відповідно до п.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення догана.

Відповідно до п. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У цьому випадку, судом встановлено, що службове розслідування було проведено, рішення про накладення дисциплінарного стягнення прийнято компетентною особою, міра стягнення обрана відповідно до ступеня правопорушення.

Суд не вбачає ознак протиправності у наказі про притягнення позивач до дисциплінарної відповідальності, та підстав для його скасування.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2022 року.

Суддя О.Є. Ткаченко