Справа № 726/974/22
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/974/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Байцар Л.В.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

17 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора взводу №1 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції Бузи Олександра Васильовича на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Садгірського районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5529129 від 25 червня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 снрпня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засіданні не з"явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивачем та його представником подано клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без їх участі.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження, згідно приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2022 року поліцейськими під час патрулювання складено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ЕАР № 5529129, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, водій після зупинки не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив п. 9.9.6. ПДР, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Не погодившись з постановою відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовним вимогами.

У позовній заяві позивач пояснив, що 25 червня 2022 року приблизно о 15:40 год. він рухався на власному транспорті. Під час руху його зупинив наряд поліції, не пояснивши причину зупинки почали вимагати у нього пред`явлення документів. На що він заперечив та пояснив працівникам поліції, що зупинка була безпідставна. Вказує, що у постанові, що працівники поліції склали на нього вказано, що він не увімкнув світову аварійну сигналізацію після його зупинки. Пояснює, що просив працівників поліції надати докази порушення ним правил дорожнього руху та доведення обгрунтованості зупинки транспортного засобу , на що йому було надано відповідь про відсутність доказів. Пізніше працівниками поліції було винесено постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП. Працівниками поліції не було складено ані протоколу, ані постанови про порушення ним ПДР щодо перетинання ним суцільної лінії. Вважає, що складанням вищевказаної постанови були порушені його права, тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАР 5529129 від 25 червня 2022 року за вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що належних доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП під час розгляду справи відповідачем, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надав. Сам факт, що позивач порушив ПДР у вигляді не увімкнення світлової аварійної сигналізації належними та допустимими доказами не підтверджено.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що доказів, які свідчать про належне виконання позивачем вимог п. 9.9.6 ПДР позивач суду не надав, а наведені позивачем доводи не можуть свідчити про відсутність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом першої будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, окрім самої спірної постанови, відповідачем не надано.

Як вірно встановив суд першої інстанції, інспектором під час винесення оскаржуваної постанови в порушення вимог ст.280 КУпАП не з`ясовані та не враховані обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, конкретно не визначено складу правопорушення згідно ч.2 ст. 121 КпАП України, не вказано, в чому полягає порушення норм та стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, які безпосередньо норми і стандарти, в чому це виразилось, який причинний зв`язок між їх порушеннями та наслідками що наступили, і в чому полягає вина.

Враховуючи приписи норм КУпАП, суд зазначає про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Згідно правової позиції ВС/КАС у справі №678/991/17 від 15.11.2018р. відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до правових позицій Верховного суду від 23.10.2019р. по справі №357/10134/17 та від 11.12.2019р. по справі №761/41786/16а, - відсутність доказів свідчить про недоведеність правопорушення.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є правомірними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 серпня 2022 року прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інспектора взводу №1 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції Бузи Олександра Васильовича залишити без задоволення, а рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 29 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.