Справа № 340/2564/22
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 340/2564/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року (суддя Момонт Г.М., м. Кропивницький, повний текст ухвали складено 23.05.2022 року) в справі №340/2564/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:
11.05.2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправними дій відповідача щодо нарахування йому індексації грошового забезпечення на суму 3021,46 грн за період з 10.06.2016 по 28.01.2018 роки із застосуванням базового місяця червня 2016 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2016 по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року відмовлено у відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом порушено норми процесуального права. Апелянтом зазначено, що суд першої інстанції невірно обґрунтовує відмову у відкритті провадження тим, що позивачу слід звернутись в порядку судового контролю за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/1248/21. Питання обрахунку розміру індексації із застосуванням базового місяця червня 2016 року не було предметом розгляду судом у справі № 400/1248/21, рішення у цій справі виконане і виконавче провадження закінчене тому звернення з заявою з питань контролю виконання рішення є недоречним і не призведе до позитивного результату. Вимоги поставлені у позовній заяві не є тотожними з вимогами, що розглянуті Миколаївським окружним адміністративним судом у справі № 400/1248/21 і виникли вже після повного виконання рішення. Передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі. Проте у позові наведений інший предмет та інші підстави звернення до суду. Апелянт вказує, що суд пропонує позивачу обрати хибний шлях, який не вирішить новий спір та призведе до судової тяганини.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі №400/1248/21 Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 3021 грн. На думку позивача, військовою частиною помилково визначено базовий місяць, з якого починається обчислення індексу споживчих цін, також нарахування індексації здійснено не урахуванням всього розміру грошового забезпечення, а лише окладу у розмірі 585 грн, що не відповідає вимогам чинного законодавства». Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Суд першої інстанції вказував, що встановлено форму судового контролю за виконанням рішення, який здійснюється за заявою особи на користь якої ухвалено рішення. Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, унеможливлює здійснення захисту прав та інтересів стягувача у порядку позовного провадження, оскільки процесуальним законодавством не передбачено можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. У разі незгоди з діями відповідача під час виконання судового рішення, позивач може подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними таких дій у порядку встановленому ст.383 КАС України. Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі №400/1248/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року. Рішення набрало законної сили.

Листом від 25.11.2021 року № 642/4704 Військової частини НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про виконання рішення суду від 02.04.2021 року у справі №400/1248/21, повідомлено, що було проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2016 року по лютий 2018 року у розмірі 3021,46 грн., нарахована сума індексації виплачена 21.10.2021 року. Надано відомість про нарахування індексації.

Не погоджуючись з виплаченим розміром індексації, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою та повідомив про невірно обраний базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення та невірний період за який нараховано та виплачено кошти. У заяві просив нарахувати та виплатити індексацію за період з 10.06.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року. Листом від 08.02.2022 року № 642/585 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що рішення суду про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення виконано та вірно обрано для нарахування індексації базовий місяць червень 2016 року.

Отже, не погоджуючись з діями Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування індексації, її розміру та взяття базового місяця для обрахунку, позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправними дій відповідача щодо нарахування йому індексації грошового забезпечення на суму 3021,46 грн за період з 10.06.2016 по 28.01.2018 роки із застосуванням базового місяця червня 2016 року та просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2016 по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

ОСОБА_1 не погоджується як виконано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі №400/1248/21.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи питання прийнятності розгляду спору у судовому порядку, слід встановити можливість звернення позивача до суду та можливість оскарження дій щодо виконання або не виконання рішення суду у межах іншої справи.

Для виникнення спору, головною ознакою є обставина порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, у разі коли позивач вважає, що відповідач щодо нього допустився протиправних дій. Позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх інтересів у частині нарахування та виплати індексації та рішення суду його позовні вимоги задоволено. Належне або не належне, повне виконання рішення вирішується судом у межах справи в якій було винесено саме рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У постанові від 26.10.2022 року у справі №380/9852/21 Верховний Суд вказував, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а та 16.02.2019 року у справі №816/2016/17.

Згідно ч. 1 ст. 373 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Позивач у справі не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення суду у разі якщо вважає, що рішення суду повинне бути виконане у певний спосіб.

Згідно ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Процесуальними нормами встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Визначено механізми, за якими позивач може звертись до суду з заявою про визначення неналежним виконання рішення суду та просити суд зобов`язати відповідача виконати рішення у інший спосіб. Механізм виконання рішення суду має на меті забезпечити належне виконання судового рішення.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі незгоди з виконанням рішення суду, неналежним або невірним його виконанням, позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 КАС України, а не подавати новий позов.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У постанові від 22.03.2018 у справі № П/9901/135/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Суд апеляційної інстанції дотримується правової позиції, висловленої Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15, від 17.04.2019 року у справі №355/1648/15-а, від 21.08.2019 року у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 року у справі №522/10140/17 та від 21.11.2019 року у справі №802/1933/18-а, від 24.09.2020 року у справі №640/15623/19, від 27.07.2022 року у справі № 640/11937/21, від 26.07.2022 року у справі № 540/2730/20, від 21.07.2022 року у справі № 320/1719/21, від 30.06.2022 року у справі № 818/1346/16, від 18.05.2022 року у справі № 480/2378/21.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі обґрунтовував свою ухвалу тим, що заявлений ОСОБА_1 спір є таким по якому вже наявне судове рішення. Вказував, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Спір з позовними вимогами про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення на суму 3021,46 грн за період з 10.06.2016 по 28.01.2018 роки із застосуванням базового місяця червня 2016 року та зобов`язання нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2016 по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, є новим, відсутнє судове рішення щодо вирішення таких позовних вимог.

Тобто судом першої інстанції невірно мотивовано свою відмову у відкритті провадження та не вірно застосовано п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Слід враховувати, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не підлягають розгляду судом у позовному провадженні, вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України або з застосуванням інших процесуальних засобів.

Відмовляти у відкритті слід на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Судом першої інстанції не порушено право позивача на звернення до суду, з огляду на те, що відмова у відкритті провадження не позбавляє звернення з заявами у межах ст. 373, 382 або 383 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у частині мотивів відмови у відкритті провадження у справі проте вважає, що судом першої інстанції невірно визначено підстави для відмови у відкритті тому у частині визначення підстав для відмови у відкритті ухвалу слід змінити.

Керуючись ст. 312, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року у справі № 340/2464/22 змінити у частині визначення підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

У іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова