Справа № 380/9170/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9170/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , що діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни (далі приватний виконавець Шелінська Ю.А., відповідач), у якому просить:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо подання заявки на реалізацію об`єкту нерухомості, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою м. Львів, Замарстинівська, 240 протиправними;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Юлію Андріївну вжити заходів для припинення реалізації об`єкту нерухомості, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , до отримання дозволу органу опіки та піклування у зв`язку з використанням цих приміщень малолітньою дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Як вбачається з позовної заяви, позивач не є стороною (учасником) виконавчого провадження ВП №54984521, а відтак, не входить у коло осіб, визначених у ст. 287 КАС або ст. 447 ЦПК України. Однак, це не позбавляє його права звернутися до суду. При цьому покликається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25.08.2021 по справі №760/16859/19, згідно якої спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства у разі оскарження дій приватного, державного виконавця особою, яка не є стороною виконавчого провадження. Щодо суті заявлених позовних вимог, то приватним виконавцем Шелінською Ю.А. в рамках виконавчого провадження ВП №54984521 було описано та арештовано 1/2 частки квартири площею 81,0 кв. м., житлова площа 40,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , та 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені вище квартира та нежитлові приміщення перебувають у приватній частковій власності боржника ОСОБА_3 , який є дідом, та ОСОБА_4 , яка є бабою малолітнього ОСОБА_2 11.01.2022 виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності; якою суб`єкту господарювання ОСОБА_5 доручено надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна боржника з питань вартості нерухомого майна боржника: 1/2 частки квартири площею 81,0 кв. м., житлова площа 40,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , для реалізації на прилюдних торгах. Надалі, а саме 23.06.2022 приватний виконавець скерувала на адресу Львівської філії ДП «СЕТАМ» пакет документів разом із заявкою на реалізацію арештованого майна з метою здійснення заходів щодо організації електронних торгів та реалізації майна боржника - ОСОБА_3 , а саме: 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Звертає увагу на той факт, що нежитлові приміщення 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , щодо яких виконавець розпочав процедуру звернення стягнення, де-факто є частиною квартири АДРЕСА_3 , яка розташована поверхом нижче. Так, нежитлові приміщення 26-27 не мають окремого самостійного входу, окрім того, вони з`єднані із квартирою АДРЕСА_3 . Тобто квартира АДРЕСА_3 та нежитлові приміщення над нею, позначені на плані 26-27, що знаходяться у буд. АДРЕСА_1 в результаті перепланування (переобладнання) являються квартирою у двох рівнях. З вищезазначеного випливає, що приватним виконавцем Шелінською Ю.А. розпочато процес звернення стягнення на нерухоме майно, яким користується малолітній син позивача, без згоди органів опіки та піклування. Варто зауважити, що представник позивача надіслав приватному виконавцю дві заяви (від 26.01.2022 та від 21.02.2022 року), у яких було висловлено прохання припинити вчиняти дії, направлені на реалізацію нерухомого майна - 1/2 частки нежитлових приміщень, позначених на плані 26-27, що знаходяться у буд. АДРЕСА_1 , якщо дозвіл органу опіки і піклування отриманий не був. У відповідь на згадані заяви, відповідач у листі від 14.03.2022 зазначила, що попередній дозвіл органів опіки та піклування на реалізацію нежитлових приміщень 26-27 не потрібен, оскільки самочинне перепланування цих двох об`єктів (квартири АДРЕСА_4 та нежитлових приміщень 26-27) в один не свідчить про те, що право власності або користування нежитловими приміщеннями має неповнолітній ОСОБА_2 , який зареєстрований у квартирі, що не передана на реалізацію. Позивач вважає таку позицію приватного виконавця необґрунтованою, оскільки відповідач не є компетентним суб`єктом, уповноваженим констатувати факт самочинності перепланування (переобладнання) об`єктів нерухомості. Приватний виконавець також не володіє спеціальними знаннями, які б дозволили їй спростовувати те, що нежитлові приміщення 26-27 та квартира АДРЕСА_3 фактично становлять квартиру у двох рівнях. Обов`язок виконавця одержати згоду органів опіки та піклування на реалізацію приміщення, яким користується дитина зазначено в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Більше того, у вказаному нормативно-правовому акті імперативно визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому законодавець у вказаних нормах не диференціює нерухоме майно на житлове і нежитлове нерухоме майно, а імперативно вказує на нерухоме майно в ширшому його значенні. Таким чином, оскільки відповідач попередньо перед реалізацією майна, яким користується дитина, не отримала згоди органів опіки та піклування, передача на реалізацію нежитлових приміщень є протиправною.

Ухвалою від 06.07.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 19.07.2022 продовжено позивачу процесуальний строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 05.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін.

23.09.2022 відповідач подала відзив на позовну заяву (вх. №61256). У відзиві зазначила, що не погоджується із вказаним адміністративним позовом. Вважає, що доводи позивача суперечать нормам матеріального та процесуального права, чинній судовій практиці та не узгоджуються з фактичними обставинами справи. Вказала, що в неї на виконанні перебуває виконавче провадження ВП №54984521 з примусового виконання виконавчого листа №1328/3776/12, виданого 16.08.2017 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 67000,00 доларів США основного боргу за договором позики від 01.09.2011 та 1820,00 грн. судових витрат, а також про зарахування в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.09.2011 300,00 евро, повернутих ОСОБА_3 ОСОБА_6 згідно розписок від 05.01.2012, 06.02.2012 та 04.04.2012. 24.10.2017 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В процесі здійснення виконавчих дій встановлено, що рухомого майна, а також грошових коштів, на які б можна було звернути стягнення, в боржника немає, а незначні суми грошових коштів на банківських рахунках є недостатніми для виконання рішення суду. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано майно 1/2 квартири площею 81,0 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . 11.08.2020 виконавцем постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника описано майно боржника - 1/2 частки квартири площею 81,0 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Дійсно, згідно відповіді Шевченківської районної адміністрації від 02.02.2022 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована неповнолітня дитина, тому прийнято рішення звертати стягнення першочергово на нежитлові приміщення. При цьому, наведені позивачем в позові доводи є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи. Так, доводи позивача зводяться до того, що відповідно до висновку квартира АДРЕСА_5 , в результаті перепланування (переобладнання) являються квартирою в двох рівнях, а приватний виконавець не є компетентною особою, яка вправі встановлювати факти самочинного будівництва, а також не володіє спеціальними знаннями, які б дозволили спростувати те, що нежитлові приміщення та квартира фактично становлять квартиру у двох рівнях. Однак, позивачу достеменно відомо про те, що нежитлові приміщення 26-27, де-юре, є окремим об`єктом права власності. При цьому, у випадку законності таких «перепланувань» та переведення нежитлового приміщення в житлове, саме у позивача мають бути наявні належні та допустимі докази, які спростовують інформацію, що міститься у державних реєстрах. Однак, таких позивачем не надано. Відповідач звертає увагу на принцип обов`язковості державної реєстрації прав на нерухоме майно у встановленому порядку. Щодо безпідставності посилання позивача па неправомірність дій приватного виконавця щодо передачі на реалізацію майна, у якому зареєстрована дитина, то вказує, що боржник не є батьком малолітнього ОСОБА_2 , а дідом, відтак, відсутній обов`язок приватного виконавця отримати дозволу органу опіки та піклування на реалізацію приміщень, якими ОСОБА_2 користується. На підтвердження своєї позиції відповідач наводить численну судову практику. Щодо юрисдикції спору, то вважає, що доводи позивача про те, що даний спір має слухатися за правилами адміністративного судочинства, є помилковими. У зв`язку з тим, наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи наведене просить закрити провадження по справі, а в разі залишення такого клопотання без задоволення, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

03.10.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 15234ел). Так, представник позивача вказує, що відповідачем безпідставно стверджується про непідсудність цієї справи адміністративному суду, оскільки таке твердження суперечить, крім іншого, висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду № 815/2225/16 від 30.05.2018. Також звертає увагу, що положення Інструкції з організації примусового проведення виконавчих дій не розмежовують житлове і нежитлове приміщення, а, відтак, не відмінять обов`язку приватного виконавця одержати згоду органу опіки та піклування, оскільки визначальним в даному є факт користування дитиною нерухомим майном.

Ухвалою від 14.10.2022 у справі залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 .

Третя особа правом на подання пояснень, передбаченим ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористалась, свою позицію стосовно позову не висловила. Копію ухвали про залучення третьої особи від 14.10.2022 та примірник позовної заяви отримано ОСОБА_6 24.10.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця Шелінської Ю.А. перебуває виконавче провадження ВП №54984521 з примусового виконання виконавчого листа №1328/3776/12, виданого 16.08.2017 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 67000,00 доларів США основного боргу за договором позики від 01.09.2011 та 1820,00 грн. сум витрат; зарахування в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.09.2011 коштів в сумі 300,00 євро, повернутих ОСОБА_3 ОСОБА_6 згідно розписок від 05.01.2012 , 06.02.2012 та 04.04.2012.

24.10.2017 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 549845212.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що в процесі здійснення виконавчих дій встановлено, що рухомого майна, а також грошових коштів, на які б можна було звернути стягнення, в боржника немає, а незначні суми грошових коштів на банківських рахунках є недостатніми для виконання рішення суду.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано майно - квартира площею 81,0 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлові приміщення 26-27 площею 81,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що 11.02.2013 Шевченківським районним судом м. Львова, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.09.2013, в справі №1328/7653/12 було прийнято рішення про переведення права покупця та визнання права власності на майно квартиру площею за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлові приміщення 26-27 площею 81,1 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вказаного рішення суду переведено право покупця на вищевказане майно на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частці за кожним, визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири та нежитлових приміщень.

11.08.2020 постановою приватного виконавця Шелінської Ю.А. про опис та арешт майна (коштів) боржника описано майно боржника, а саме: 1/2 частки квартири площею 81,0 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Шевченківської районної адміністрації № 36-вих-252 від 04.01.2022 та довідки № 13059 від 04.02.2021 в кв. АДРЕСА_6 зареєстрована дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.02.2021.

Відповідач стверджує, що оскільки має місце факт реєстрації неповнолітнього в квартирі, на яку накладено арешт, нею прийнято рішення звертати стягнення першочергово на нежитлові приміщення, які належать боржнику ОСОБА_3

11.02.2022 виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання - для визначення початкової вартості майна: 1/2 частка нежитлового приміщень 26-27 площею 81,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , для примусової реалізації на прилюдних торгах, та призначено експерта Машталіра А.І.

15.02.2022 до приватного виконавця Шелінської Ю.А. надійшов звіт про незалежну оцінку майна станом на 25.01.2022 - 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

15.02.2022 приватним виконавцем скеровано сторонам до відома копію звіту про оціни майна.

23.06.2022 виконавцем скеровано заявку на реалізацію майна боржника, про що повідомлено ОСОБА_3 листом від 23.06.2022 вих. №54984521.

05.08.2022 приватним виконавцем Шелінською Ю.А. повторно винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання - для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості описаного майна боржника.

Позивач вважає дії приватного виконавця Шелінської Ю.А. щодо подання заявки на реалізацію об`єкту нерухомості, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , протиправними, оскільки вказаними приміщеннями користується її малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той же час згода органу опіки на реалізацію таких приміщень відсутня.

Відтак, позивач змушена звернутись до суду за захистом прав своєї дитини.

Щодо юрисдикції спору, то слід вказати таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 підкреслив значущість положень ст. 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, що передбачено ч. 3 ст. КАС України.

Частина 1 ст. 287 КАС України визначає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не є стороною (учасником) виконавчого провадження ВП №54984521, а, відтак, не входить у коло осіб, визначених ст. 287 КАС України або ст. 447 ЦПК України. Водночас, оскаржуваними діями приватного виконавця Шелінської Ю.А., на думку позивача, зачіпаються права, свободи та інтереси її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .

А, отже, ОСОБА_1 має беззаперечне право звернутися до адміністративного суду з даним позовом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 25.08.2021 по справі №760/16859/19, де проаналізувавши норми ст. 447 ЦПК України, ст. 287 КАС України та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про те, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, у разі оскарження дій приватного, державного виконавця особою, яка не є стороною виконавчого провадження.

Крім того, аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №815/2255/16 (провадження №11-177апп18), від 27.03.2019 у справі №823/359/18 (провадження №11-1470апп18) та від 05.06.2019 у справі №676/5081/16-ц (провадження №4-547цс18), а також у постанові КАС ВС від 13.05.2020 у справі №320/6459/19 (провадження №К/9901/3959/20).

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 17.01.2020 по справі №640/9729/19 зазначив, що у випадках, не передбачених законом. та відсутності у особи процесуального права на звернення до господарського та цивільного суду або в порядку, передбаченому ст. 287 КАС України, з позовом до органів державної виконавчої служби (приватного виконавця) щодо оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності необхідно враховувати, що особа має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, встановленому КАС України для оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, а тому відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду застосовується шестимісячний строк.

Враховуючи вищенаведені норми права та правові висновки судів касаційної інстанції суд висновує, що з урахуванням сторін спору та правовідносин, що між ними склались, даний позов підлягає розгляду саме за правилами КАС України.

Отже, клопотання відповідача про закриття провадження у справі є безпідставним і необґрунтованим.

Щодо суті правовідносин, то суд вказує наступне.

Примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими законами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, крім іншого, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі Інструкція).

Як вже було зазначено вище, п. 2 Інструкції визначено, що примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону, здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону).

Розділ VII Інструкції регламентує порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і нерухоме.

Так, виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону (п. 1 Розділу VII Інструкції).

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону (п. 30 Розділу VII Інструкції).

При цьому суд звертає увагу, що нормами Інструкції жодним чином не конкретизовано, про яке саме нерухоме майно йде мова житлові приміщення чи нежитлові.

Частиною 2 ст. 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки про реєстрацію місця проживання особи № 13059 від 04.02.2021, син позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Висновком № 01-22Д експертного будівельно-технічного дослідження за договором з ОСОБА_1 , складеного 14.02.2022 (експерт Качайло Б.В., свідоцтво № 1811 від 28.07.2016) підтверджується, що квартира АДРЕСА_6 та нежитлові приміщення, позначені на плані 26-27, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , технічно являють собою квартиру у 2-х рівнях, мають єдиний вхід, внутрішньоквартирні сходи. Нежитлові приміщення обладнано водопроводом, каналізацією, електроосвітленням та опаленням.

Як вбачається з додатку № 3 до висновку № 01-22Д від 14.02.2022, в одному з приміщень облаштована спальня неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 755/12052/19 від 26.10.2021 надано оцінку виключні правовій проблемі «Про необхідність отримання державним (приватним) виконавцем дозволу опіки та піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти».

Так, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що існує неоднорідна судова практика з приводу того чи є відсутність згоди органу опіки та піклування при примусовому виконанні судового рішення шляхом продажу нерухомого майна у вигляді житла, право на користування яким мають діти, з прилюдних торгів підставою для висновку про неможливість державного або приватного виконавця вчиняти виконавчі дії щодо продажу такого майна та вказала таке. Для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами у справі, приватний виконавець Шелінська Ю.А. не зверталась до органу опіки та піклування за одержанням відповідного дозволу на реалізацію нерухомого майна, яким користується неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як це прямо передбачено чинним законодавством, що регулює порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Відповідачем не надано доказів того, що нежитлові приміщення, позначені на плані 26-27, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 , відокремлені від квартири АДРЕСА_6 , мають окремий вхід тощо, що дало б можливість використання таких окремо від квартири АДРЕСА_3 .

Відповідачем також не спростовано того факту, що фактично нежитлові приміщення, позначені на плані 26-27, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_6 являють собою квартиру в двох рівнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Чого, однак, відповідачем зроблено не було.

За наслідком розгляду справи суд вважає, що оскаржувані дії приватного виконавця Шелінської Ю.А. щодо подання заявки на реалізацію об`єкту нерухомості, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправними.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Юлію Андріївну вжити заходів для припинення реалізації об`єкту нерухомості, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , до отримання дозволу органу опіки та піклування у зв`язку з використанням цих приміщень дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , то суд зазначає таке.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431, а саме п. 1 Розділу ІІ, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ вказаного Порядку організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Слід зазначити, що чинним Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень та Порядком реалізації арештованого майна не передбачено іншого документу, який би приймався державним (приватним) виконавцем на передачу арештованого майна, окрім заявки.

Водночас, така заявка на реалізацію арештованого майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що унеможливлює визнання її протиправною та скасування.

Згідно ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Тобто, ст. 245 КАС України суд не обмежений щодо способу захисту порушеного права особи тим колом засобів, які визначені в частині другій цієї статті.

Як вже було вказано вище, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Ця норма кореспондується з нормою ч. 1 ст. 2 КАС України, у які зазначено, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, та нормою ч. 2 ст. 9 КАС України, якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці норми є правовим вираженням в національному законодавстві конституційної засади, закріпленої в ст. 8 Конституції України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити шляхом зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни відкликати заявку на реалізацію нерухомого майна від 23.06.2022 у виконавчому провадженні ВП № 54984521, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , до отримання дозволу органу опіки та піклування у зв`язку з використанням цих приміщень дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Отже, позов слід задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 287, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни щодо подання заявки на реалізацію об`єкту нерухомості - 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Юлію Андріївну (РНОКПП НОМЕР_2 , 79029, м. Львів, вул. Окружна, 57а, кабінет 201) відкликати заявку на реалізацію нерухомого майна від 23.06.2022 у виконавчому провадженні ВП № 54984521, а саме 1/2 частки нежитлових приміщень 26-27 площею 81,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , до отримання дозволу органу опіки та піклування у зв`язку з використанням цих приміщень дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.11.2022.

Суддя Потабенко В.А.