Справа № 200/3181/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року справа №200/3181/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 р. у справі № 200/3181/22 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

21 лютого 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 19.01.1987p. по 23.051987p. у шахтоуправлінні Світанок виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля у якості машиніста електровоза 3 р. з повним робочим днем під землею, з 12.11.1991 р. до 09.11.1993p. на шахті Комсомолець Донбасу виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля в якості машиніста електровозу підземного 4p. та з 11.01.1994p. по 31.01.1998p. на шахті Комсомолець Донбасу Держвуглепром України в якості електрослюсаря підземного 5 та 4 розрядів з повним робочим днем під землею; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до статей 1, 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці з моменту отримання ним цього права та виплатити заборгованість по пенсії з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що в грудні 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про перерахунок пенсії за віком.

Згідно листа відповідача №21183-20311/К-15/8-0500/21 від 20.12.2021 року, відповідач зарахував до страхового стажу позивача 30 років 06 міс. 06 днів, в т.ч. за списком №1 - 12 років, та повідомив позивача, що періоди роботи з 19.01.1987 року по 23.051987 року, з 12.11.1991 року по 09.11.1993 року та з 11.01.1994 року по 31.01.1998 року до пільгового стажу не враховані, оскільки уточнюючі довідки відповідно до п. 20 Постанови №637 позивачем не надавались та відомості щодо його спеціального стажу в системі персоніфікованого обліку відсутні.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування зазначених періодів роботи до пільгового стажу незаконними, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яку позивач надав відповідачу, та за якою усі спірні періоди роботи за посадами з повним робочим днем на підземній роботі підтверджується записами в трудовій книжці.

Також позивач, вважає, що оскільки його пільговий підземний стаж за Списком №1 з урахуванням спірних періодів перевищує 15 років, то відповідач при проведенні перерахунку має застосувати приписи ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, згідно якої мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш, як розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 р. у справі № 200/3181/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 19.01.1987p. по 23.051987p. у Шахтоуправлінні Світанок виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля у якості машиніста електровоза 3 розряду з повним робочим днем під землею, з 12.11.1991 р. до 09.11.1993p. на шахті Комсомолець Донбасу виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля в якості машиніста електровозу підземного 4 розряду та з 11.10.1994p. по 31.01.1998p. на шахті Комсомолець Донбасу Держвуглепром України в якості електрослюсаря підземного 5 та 4 розрядів з повним робочим днем під землею. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи з 19.01.1987p. по 23.051987p. у Шахтоуправлінні Світанок виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля у якості машиніста електровоза 3 розряду з повним робочим днем під землею, з 12.11.1991 р. до 09.11.1993p. на шахті Комсомолець Донбасу виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля в якості машиніста електровозу підземного 4 розряду та з 11.10.1994p. по 31.01.1998p. на шахті Комсомолець Донбасу Держвуглепром України в якості електрослюсаря підземного 5 та 4 розрядів з повним робочим днем під землею, та провести перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058). Страховий стаж позивача складає 30 років 06 місяців 06 днів, в т.ч. за Списком № 1 - 12 років. Позивач звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії, однак періоди роботи з 19.01.1987 по 23.05.1987, з 12.11.1991 по 09.11.1993 таз 11.10.1994 по 31.01.1998 в пільговий стаж відповідачем не враховані, оскільки уточнюючі довідки відповідно пункту 20 Порядку №637 позивачем не надано, відомості щодо спеціального стажу позивача в системі персоніфікованого обліку відсутні. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для перерахунку пенсії відповідно до Закону №1058.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 , робота в спірні періоди підтверджується згідно: - записів №№ 2-3 позивач працював з 19.01.1987 року по 27.05.1987 року в Шахтоуправлінні Світанок машиністом електровоза 3 розряду з повним робочим днем під землею; - записів №№ 7-8 позивач працював з 12.11.1991 року по 09.11.1993 року в на шахті Комсомолець Донбасу Виробничого об`єднання з видобутку вугілля Жовтеньвугілля машиністом електровоза 4 розряду з повним робочим днем під землею; - запису № 11-13 позивач з 11.10.1994 року по 31.01.1998 року позивач працював електрослюсарем підземним 4 та 5 розряду з повним робочим днем під землею на шахті Комсомолець Донбасу Держвуглепром України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи також встановлено, що позивач просить суд визнати протиправним не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 11.01.1994p. по 31.01.1998p. на шахті Комсомолець Донбасу Держвуглепром України, однак тривалість спірного періоду спростовуються записами трудової книжки та листом відповідача №21183-20311/К-15/8-0500/21 від 20.12.2021 року, згідно яких спірний період роботи шахті Комсомолець Донбасу Держвуглепром України починається 11.10.1994 року, а не 11.01.1994 року як зазначає позивач.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо не зарахування спірних періодів підтверджуються відповідачем та відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно розділу І Гірничі роботи підрозділу І Підземні роботи Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних та нерудних копалин, у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, копалень та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземної) телефонного зв`язку тощо).

Відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, професія машиніст електровозу віднесена до Списку №1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010300а-14399, професія електрослюсар віднесена до Списку №1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010100г-19931.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Судом встановлено, що відомості трудової книжки позивача містять відомості щодо професії позивача та роботи позивача протягом повного робочого дня під землею в спірні періоди: роботи з 19.01.1987 року по 23.05.1987 року, з 12.11.1991 року по 09.11.1993 року та з 11.10.1994 року по 31.01.1998 року.

Також суд зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд встановив, що відповідачем безпідставно не зараховано спірні періоди до пільгового стажу позивача за Списком №1, доводи позовної заяви відповідачем не спростовано.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо не зарахування спірних періодів є необґрунтованими та вчиненими без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо зарахування/не зарахування спірних періодів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування спірних періодів.

Поряд з цим, саме лише визнання дій відповідача щодо не зарахування спірних періодів не тягне з собою відновлення порушених прав відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що для ефективного відновлення порушеного права позивача, необхідно зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Щодо застосування відповідачем при перерахунку пенсії позивача приписів Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02 вересня 2008 року

№ 345-VI (далі Закон № 345-VI) суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону № 345-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону № 345-VI визначено особливості пенсійного забезпечення осіб, що підпадають під дію цього Закону, зокрема, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вказана норма кореспондує приписам абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV, згідно якої мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Незараховані спірні періоди пільгового стажу за Списком №1 становлять понад 6 років.

Поряд з цим, судом встановлено, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для проведення перерахунку пенсії позивача відповідачем не зараховано спірні періоди, у зв`язку з чим встановлено недостатність пільгового стажу для застосування приписів ст. 8 Закону № 345-VI.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2021 року по справі №120/192/20-а.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, питання зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Проте, до дискреційних повноважень відповідача належить здійснення нового розрахунку пільгового стажу позивача за Списком № 1 з урахуванням спірних періодів та вирішення питання щодо його достатності для застосування приписів ст. 8 Закону № 345-VI.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач за наявності передбачених законом підстав буде ухилятись від застосування положень ст. 8 Закону № 345-VI, тому позовні вимоги в цій часині є передчасними.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 р. у справі № 200/3181/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 р. у справі № 200/3181/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко