Справа № 757/48990/21-а
Суддя: Хайнацький Є. С.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань - Самолюк Ю.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Полонського О.Ю.,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА)), у якому, з урахуванням уточнень, просить: визнати протиправною та скасувати постанову, винесену Головним інспектором з паркування Іжаковським В.Й., яким в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу TESLA ModelX, ІНЗ: MODELX, по вул. Велика Васильківська, 21, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), пп б п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР); стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 178 грн. (908 грн. + 2 270 грн.) та витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2021 року Головним інспектором з паркування Іжаковським В.Й. в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу TESLA ModelX, ІНЗ: MODELX, по вул. Велика Васильківська, 21, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, пункт 15.10 ПДР, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Технічний пристрій, яким зафіксовано правопорушення, термінал Park UP. Копія постанови позивачу не вручалась. Зазначений транспортний засіб належить позивачу на праві власності згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , дата реєстрації - 24.03.2021 року.

З вказаною постановою позивач не згоден, заперечує порушення пп. б п. 15.10 ПДР, оскільки він та його сім`я майже 20 років користуються даною парковкою (стоянкою) на вул. Велика Васильківська, 21 , яка є прибудинковою територією будинку № 23-А на вул. Велика Васильківська в м. Києві , де позивач зареєстрований і проживає. Також, місця для паркування, де був припаркований його автомобіль, позначені відповідною розміткою на дорожньому покритті прибудинкової території. Позивач слідкує за тим, щоб його автомобіль не заважав іншим мешканцям будинку, пішоходам і відстань від місця стоянки до стіни будинку складає біля 7 метрів, що відповідає вимогам пп. б п. 15.10 ПДР.

З огляду на зазначене, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому він звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування Іжаковського В.Й., Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.11.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року розгляд справи відкладено на 09.12.2021 року.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 25.11.2021 року, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Відзив обґрунтований тим, що зі змісту матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб TESLA ModelX, ІНЗ: НОМЕР_2 , зареєстрований за позивачем, залишено для стоянки на тротуарі у місці, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками. Оскільки, відповідно до п. 11.13 ПДР забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім певних випадків, транспортний засіб дозволяється залишати на стоянку на тротуарі лише способом часткового заїзду, тобто двома колесами передньої або бічної частини автомобіля. Належний позивачу транспортний засіб розташовано на тротуарі, а не на краю тротуару, чим порушено вимоги пп. б п. 15.10 ПДР. Відтак, Головним інспектором з паркування Іжаковським В.Й. винесено оскаржувану постанову з дотриманням вимог чинного законодавства України. До відзиву додано копію оскаржуваної постанови та копії матеріалів фотофіксації.

06.12.2021 року представник позивача подав до суду заяву в порядку ст. 44, ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) про уточнення позовних вимог та уточнену редакцію адміністративного позову з урахуванням вірного визначення відповідача у справі та уточнення вимог, у якому зазначив лише одного відповідача - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА), виключивши з учасників справи позивача-1 - Головного інспектора з паркування Іжаковського В.Й.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року прийнято уточнену позовну заяву та виключено відповідача Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іжаковського Василя Йосиповича з кола учасників справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові, та на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позов просив розглядати справу без його участі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 27.08.2021 року Головним інспектором з паркування Іжаковським В.Й. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серія 1КІ № , у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У постанові зазначено, що 27.08.2021 року в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу TESLA ModelX, ІНЗ: MODELX, по вул. Велика Васильківська, 21, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, пункт 15.10 ПДР, Технічний пристрій, яким зафіксовано правопорушення - термінал Park UP.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , автомобіль TESLA ModelX, ІНЗ: MODELX є загальним легковим седаном класу В.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за правовідносинами, що виникли між сторонами, є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення.

Позивачу інкримінується здійснення стоянки на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), тобто порушення вимог п.п. «б» п. 15.10 ПДР.

Згідно пп. "б" п. 15.10 ПДР, стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідно до пп. «в» п. 15.10 ПДР, стоянка забороняється на тротуарах за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Аналізуючи пп. «б» та пп. «в» п. 15.10 ПДР у системній взаємодії, суд приходить до висновку, що стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках: а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Тобто, пп. «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10 ПДР, рівно як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. Таким чином, суд вважає, що притягнення позивача до відповідальності за порушення пп. «б» п. 15.10 ПДР неможливо, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. «в» вказаного пункту Правил.

З наведеного вбачається, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 3 ст. 122 КУпАП є, зокрема, встановлення факту недотримання водієм під час стоянки на тротуарі відстані, щонайменше 2 метри між його транспортним засобом та будівлею.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2019 року по справі № 216/5226/16-а, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

У спірних правовідносинах відповідачем не було здійснено такого заміру.

В судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що паркування на тротуарі є допустимим лише за умови наявності відповідної таблички. Крім того, представник відповідача обґрунтовувала наявність у діях позивачки складу правопорушення тим, що для здійснення паркування позивачка здійснила рух безпосередньо по тротуару, чим порушила п. 11.13 ПДР та створила загрозу життю та здоров`ю пішоходів.

На думку суду твердження представника відповідача щодо обов`язковості табличок суперечить вимогам ПДР, оскільки п. 15.10 «в» не містить такого застереження.

Щодо руху по тротуару, то суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення п. 15.10 б ПДР, а не п.11.3 ПДР.

Крім того, очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки.

За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР, не може містити склад порушення п. 11.13 ПДР, що відповідає аналогічному висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 року у справі № 524/9162/16-а.

При цьому, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 та ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За таких обставин, суд зазначає, що наявні у матеріалах справи копії фотофіксації автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_2 не є належним доказом порушення позивачем п.п.15.10 (б) ПДР України, оскільки з урахуванням п. 15.10.в легкові автомобілі можуть бути припарковані на тротуарі за умови дотримання певних вимог, а з даних копій фотофіксації не вбачається, що автомобіль позивача розміщений не на краю тротуару та що для руху пішоходів залишається менше 2 м.

Навпаки, з матеріалів фотофіксації вбачається, що автомобіль позивача розташований на тротуарі, поруч з яким пішоходи безперешкодно здійснюють рух.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, у даній справі позивач просить стягнути з відповідача 5 000 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, завданої за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. позивач не надав суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями та невиконанням судових рішень відповідачем; позивач не надав відповідного обґрунтованого розрахунку, згідно з яким він оцінив свої моральні страждання.

Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. за подання позову в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується квитанцією № Р1С2-НА2К-РКК2-4В31 від 04.09.2021 року, та 2 270 грн. за подання позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, що підтверджується квитанцією № 16-17262/С від 06.09.2021 року.

Оскільки, суд задовольняє позов лише в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених позивачем за подання позову в частині вказаних позовних вимог.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст.ст. 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. У випадках оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, скаржнику (позивачу) необхідно сплачувати судовий збір, що дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2021 року становить 2270,00 грн.

Таким чином, позивач повинен був сплатити судовий збір за подання позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у розмірі 454 грн.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо оскарження постанов про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що має місце надмірна сплата судового збору в розмірі 454 грн., та позивач має право звернутись до суду із відповідним клопотанням про його повернення.

Щодо судового збору в розмірі 454 грн., що підлягав сплаті за подання позову в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, то відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та з огляду на задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) на користь позивача судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 454 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) судові витрати на правничу допомогу та в позовній заяві зазначає, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат він поніс і очікує понести судові витрати - сплата судового збору, витрати на правову допомогу відповідно до укладеного договору про її надання в розмірі до 5 000,00 грн.

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу.

У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На час ухвалення судом рішення позивач не надав до суду документального підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, зокрема, договору про надання правової допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, акту виконаних робіт, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 «Про затвердження Правил дорожнього руху України», ст.ст. 126, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 70, 71, 77, 86, 139, 229, 241-246, 255, 268, 286, 293, 295, пп. 15.5 п. 5 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРШІИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іжаковського Василя Йосиповича від 27.08.2021 року серії 1КІ № про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 ; РНКОПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6, ).

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.12.2021 року.

Суддя Є.С. Хайнацький