Справа № 640/4421/22
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року м. Київ № 640/4421/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства освіти і науки України
провизнання протиправним та нечинним підпункту 1 пункту 1 розділу III Порядку замовлення, виготовлення, видачі, обліку документів про вищу освіту та додатків до дипломів європейського зразка, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06 березня 2015 року №249 в редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 02 листопада 2020 року №1351,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі по тексту - відповідач, Міносвіти), у якому просить визнати протиправним та нечинним підпункт 1 пункту 1 розділу III Порядку замовлення, виготовлення, видачі, обліку документів про вищу освіту та додатків до дипломів європейського зразка, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06 березня 2015 року №249, в редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 02 листопада 2020 року №1351.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані положення Порядку №249 обмежують його право на отримання дублікату диплома Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського, який позивач закінчив у 1981 році, оскільки зобов`язують університет анулювати виготовлений для видачі дублікат диплома спеціаліста.

Ухвалою від 02 червня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив загальне позовне провадження та призначив справу до підготовчого засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

21 червня 2022 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що згідно із Законом України «Про народну освіту», чинним на дату видачі Миколаївським національним університетом ім. В.Г. Бєлінського (наразі Миколаївський національний університет ім. В.О. Сухомлинського) у 1981 році диплома позивачу, особам, які закінчили вищі навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка. Особам, які закінчили вищі навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні та виявили себе в науковій і громадській роботі, видається диплом з відзнакою.

Отриманий у 1981 році позивачем документ про вищу освіту серії НОМЕР_1 свідчить про проходження ним атестації, а тому у разі видачі дубліката диплома спеціаліста, відповідно до Порядку №249, зазначений дублікат не підлягатиме анулюванню.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Ухвалою від 18 серпня 2022 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 08 вересня 2022 року, з урахуванням думки представника відповідача, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач у 1981 році закінчив Миколаївський національний університет ім. В.Г. Бєлінського (наразі Миколаївський національний університет ім. В.О. Сухомлинського) та отримав диплом встановленого зразка.

На звернення позивача, адресовані на Урядову гарячу лінію, від 01 жовтня 2019 року №ІЛ-9742440, від 01 жовтня 2019 року №ІЛ-9742434, від 09 жовтня 2019 року №ІЛ-9772246, від 09 жовтня 2019 року №ІЛ-9772299, від 13 жовтня 2019 року №ІЛ-9784973, від 13 жовтня 2019 року №ІЛ-9784976, від 13 жовтня 2019 року №ІЛ-9784984, від 24 вересня 2019 року №ІЛ-9719790, від 19 жовтня 2019 року №ІЛ-9804416, від 19 жовтня 2019 року №ІЛ-9804420, від 19 жовтня 2019 року №ІЛ-9804411, від 19 жовтня 2019 року №ІЛ-9804408, Міносвіти листом від 30 жовтня 2019 року за вих. №1711-9517 надало відповідь.

Вказаною відповіддю позивача повідомлено про те, що вища освіта, здобута ним в педагогічному інституті до введення в дію Закону України «Про освіту» 1991 року, фактично відповідає вищій освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста, а тому йому може бути виданий дублікат диплома спеціаліста (тобто дублікат документа про вищу освіту за формою (зразком) диплома спеціаліста) з відтворенням всієї інформації про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документі про вищу освіту, сформована в ЄДЕБО згідно з Переліком інформації, яка повинні міститись у документах про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №193.

Також у листі зазначено, що виготовлення дублікатів документів про вищу освіту, в тому числі здобуту в закладах вищої освіти до проголошення Україною незалежності, здійснюється закладами вищої освіти згідно з Порядком №249 (у редакції наказу Міносвіти від 25 жовтня 2016 року №1280), який ґрунтується на нормах і положеннях Закону України «Про вищу освіту». А у випадку, якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 1997 року №354, дублікат документа видається відповідно до положень Переліку №193.

З огляду на викладене, відповідач вказав, що оскільки позивач здобував вищу освіту у 1981 році та отримав диплом про здобуття вищої освіти, який повернув Миколаївському національному університету ім. В.О. Сухомлинського у зв`язку з помилками (зі слів), йому може бути виданий лише дублікат документа про вищу освіту за формою (зразком) диплома спеціаліста з відтворенням всієї інформації про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документі про вищу освіту, сформована в ЄДЕБО згідно з Переліком №193.

20 травня 2021 року позивач звернувся до Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського із заявою про видачу дубліката диплома про закінчення у 1981 році Педагогічного інституту ім. В.Г. Бєлінського.

Миколаївський національний університет ім. В.О. Сухомлинського листом від 02 червня 2021 року за вих. №01-12/01/629 повідомив, що для отримання дубліката диплома серії НОМЕР_1 йому необхідно звернутись із заявою відповідно до Порядку №249 до сектору ЄДЕБО Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського.

Позивач, вважаючи підпункт 1 пункту 1 розділу III Порядку №249, в редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 02 листопада 2020 року №1351, протиправним та таким що підлягає визнанню нечинним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушень закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи. Позови «в інтересах законності» не мають на меті захист порушених суб`єктивних прав, а тому в таких справах не може бути реалізовано завдання адміністративного судочинства.

Наведені положення не дозволяють скаржитись щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Так, відповідно до абзацу третього частини другої статті 40 Закону України «Про освіту», пункту 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 та з метою реалізації організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти, наказом Міносвіти від 06 березня 2015 року № 249 затверджено Порядок замовлення, виготовлення, видачі, обліку документів про вищу освіту та додатків до дипломів європейського зразка (далі по тексту - Порядок №249).

Цей Порядок встановлює механізм замовлення, виготовлення, видачі та обліку документів про вищу освіту за акредитованою освітньою програмою (спеціальністю, напрямом підготовки) (далі - документи про вищу освіту) та додатків до дипломів європейського зразка (далі - додатки до документів про вищу освіту) (пункт 1 розділу І Порядку №249).

Оскаржуваним позивачем підпунктом 1 пункту 1 розділу ІІІ цього Порядку визначено, що анулювання інформації, що відтворюється в документі (дублікаті документа) про вищу освіту, яка міститься в ЄДЕБО, у тому числі в Реєстрі, здійснює заклад освіти за умови наявності в ЄДЕБО інформації про відповідне навчання особи, якщо особа не пройшла атестацію здобувачів.

У відповідності до положень частини першої статті 6 Закону України «Про вищу освіту» атестація - це встановлення відповідності результатів навчання (наукової або творчої роботи) здобувачів вищої освіти вимогам освітньої програми та/або вимогам програми єдиного державного кваліфікаційного іспиту.

Згідно статті 55 Закону Української РСР «Про народну освіту» (із змінами і доповненнями, внесеними Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 15 травня 1980 року №243-Х) вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів.

Відповідно до статті 60 цього Закону особам, які закінчили вищі навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка.

Особам, які закінчили вищі навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні та виявили себе в науковій і громадській роботі, видається диплом з відзнакою.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що позивач, закінчивши у 1981 році навчання у Миколаївському національному університеті ім. В.Г. Бєлінського (наразі Миколаївський національний університет ім. В.О. Сухомлинського) та отримавши диплом про вищу освіту серії НОМЕР_1 , вважається таким, що підтвердив відповідність результатів навчання (наукової або творчої роботи) здобувачів вищої освіти вимогам освітньої програми та/або вимогам програми єдиного державного кваліфікаційного іспиту, тобто пройшов атестацію здобувача вищої освіти.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про те, що у разі видачі позивачу дубліката диплома спеціаліста, останній не підлягає анулюванню, а тому положення підпункту 1 пункту 1 розділу ІІІ Порядку №249 не будуть застосовуватись до цих правовідносин.

Встановлені судом обставини свідчать про відсутність порушеного права позивача, а тому і відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про судовий збір», судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко