Справа № 200/19342/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року справа №200/19342/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 200/19342/21 (суддя в І інстанції Бєломєстнов О.Ю., повне судове рішення складено 25.08.2022 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу з 30.06.2021 року (з дня призначення пенсії) періоди роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 та з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. «Ілліча» та відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити, з урахуванням раніше фактично виплачених сум, перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії з зарахуванням періодів роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 та з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. «Ілліча» та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії з 30.06.2021 року (а.с. 2-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_1 з дня призначення пенсії - 30.06.2021 року періодів роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 до страхового стажу. Визнано протиправними дії щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2021 року про призначення пенсії із зарахуванням періоду роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 до страхового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсії на день її призначення, згідно п. 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 58-62).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що період роботи з 01.07.1981 по 13.11.1992 в д/к №24 де позивачка працювала на посаді вихователя, не враховано до страхового стажу, оскільки некоректно зроблено запис про звільнення. Також не враховано до спеціального стажу, який дає право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій період роботи з 26.01.2004 по 31.08.2009 в дошкільних закладах ММК ім. «Ілліча», оскільки вказане підприємство не відноситься до установ державної або комунальної форми власності та відмовлено в виплаті грошової допомоги. У зв`язку з чим позивачка не має права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій передбаченою п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, Головне управління вважає, що зобов`язання судом виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій буде втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, (паспорт серії НОМЕР_1 ).

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 30.06.2021 року як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з наданого відповідачем листа від 11.10.2021 року страховий стаж позивача складає 34 роки 2 місяці. На день досягнення пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій у зв`язку з відсутністю 30 років страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. Не враховано до спеціального стажу, який дає право на цю грошову допомогу період роботи з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. Ілліча, оскільки вказане підприємство не відноситься до установ державної або комунальної форми власності та відмовлено в виплаті грошової допомоги.

Крім того, період роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24, де позивач працювала на посаді вихователя, не враховано до страхового стажу, оскільки щодо цього періоду некоректно зроблений запис про звільнення (а.с. 48-49).

Згідно довідки Департаменту освіти Маріупольської міської ради від 25.10.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно працювала на посаді вихователя ясла-садка №24 Гороно з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року (а.с. 38).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком на підставі Закону № 1058, мають особи, які не отримували будь-яку пенсію та на день досягнення пенсійного віку працювали на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788, і мають страховий стаж на таких посадах для жінок - 30 років. При цьому, грошова допомога виплачується саме у разі призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058.

Статтею 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення передбачені окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (п. е цієї статті).

Згідно Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011№ 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Страховий стаж враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенси, яка призначена до виплати.

Щодо доводів апелянта, що період роботи з 01.07.1981 по 13.11.1992 в д/к №24 де позивачка працювала на посаді вихователя, не враховано до страхового стажу, оскільки некоректно зроблено запис про звільнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85) (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 8.1 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (СП СРСР, 1973, N 21, ст. 115).

Згідно з п. 18 цієї Постанови відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Дані нормативно-правові акти втратили чинність з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Згідно з п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Враховуючи викладене суд критично оцінює твердження органу ПФУ як підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, оскільки Інструкція №162 та Інструкція №58 у випадку порушення порядку заповнення трудової книжки вперше не передбачає її недійсності або нікчемності усіх записів у неї, тобто настання абсолютних наслідків для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 8.1 Інструкції №162 , п. 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак недотримання правил заповнення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Крім того, орган Пенсійного фонду наділений правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії. Проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Згідно довідки Департаменту освіти Маріупольської міської ради від 25.10.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно працювала на посаді вихователя ясла-садка №24 Гороно з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року (а.с. 38).

Таким чином у відповідача були наявні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, тому бездіяльність відповідача стосовно зазначеного є протиправною.

Щодо доводів апелянта, що не враховано до спеціального стажу, який дає право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій період роботи з 26.01.2004 по 31.08.2009 в дошкільних закладах ММК ім. «Ілліча», оскільки вказане підприємство не відноситься до установ державної або комунальної форми власності, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно записів трудової книжки позивача, остання працювала на посаді вчителя-логопеда:

26.01.2004 року в дитячому ясла-садку №163 ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча»;

14.08.2006 року переведена до ясла-садку №84 ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліч»;

01.06.2009 року переведена в ясла-садку №163 ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча»;

31.08.2009 року звільнена за переводом до управління освіти Маріупольської міської ради.

12.09.2018 року прийнята вчителем-логопедом Комунальної установи «Логопедичний центр Маріупольської міської ради Донецької області».

Закон №1058 визначає як отримувачів грошової допомоги осіб, які одночасно відповідають таким критеріям:

- на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності;

- працювали у таких закладах на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII;

- мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах;

- до цього не отримували будь-яку пенсію.

Натомість Порядок 1191 встановлює додаткові умови для одержання грошової допомоги - до страхового стажу, що надає відповідне право, зараховуються тільки періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності.

Закон №1058 не містить обмежень щодо статусу закладів освіти, праця у яких зараховується до стажу, який надає право на одержання спірної грошової допомоги. Статус закладу має значення тільки при визначенні права на день досягнення особою пенсійного віку.

Таке відповідає положенням статті 55 Закону №1788, пункти «е» - «ж» якої визначають право на пенсію за вислугу років незалежно від форми власності засновника закладу, у якому працювала особа. Перелік № 909 також не містить вказівок на статус закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо особа набуває право на вихід на пенсію за вислугою років незалежно від того, у якому (державному/комунальному чи приватному) закладі освіти сформований необхідний для цього стаж, виникнення права на грошову допомогу як складової соціального забезпечення також не повинно залежати від того, де цей стаж сформований. Визначальним у даному випадку є тільки статус закладу освіти, у якому працювала особа на день досягнення пенсійного віку.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №328/1619/17(2-а/328/80/17) зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.

У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд також зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мати страховий стаж, зокрема для жінок - 30 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Суд дійшов висновку, що позивач відповідає всім вимогам, передбаченим пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для виникнення права на отримання грошової допомоги:

- на день досягнення пенсійного віку працювала в закладі комунальної форми власності (у Комунальній установі «Логопедичний центр Маріупольської міської ради Донецької області»);

- працювала у такому закладі на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII - вчителя-логопеда;

- має страховий стаж (30 років) на посаді вчителя-логопеда;

- до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Таким чином протиправною є відмова відповідача у виплаті позивачеві грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стосовно втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі №200/19342/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі №200/19342/21 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко