Справа № 286/1735/22
Суддя: Гришковець А. Л.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/1735/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про оскарження рішення (дій) бездіяльності суб`єкта владних повноважень , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постанову інспектора СРПП ВП №1 Коростенського РУП Марочко О.М., серії БАБ №164436 від 28.07.2022, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП скасувати, справу закрити та сплачений ним судовий збір стягнути з відповідача на його користь, мотивуючи тим, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 510 грн. за те, що він 28.07.2022 о 20 год. 30 хв. по вул. Київській в с. Словечне керував автомобілем ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не був пристебнутий ременем безпеки, а також при зупинці не увімкнув аварійне світло фар. Він вважає, що дана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки під час винесення постанови відповідач взагалі не розібрався із ситуацією, яка сталася, та належним чином не дослідив всіх обставин справи. Йому здалося, що він - позивач порушив правила дорожнього руху, але насправді ніяких порушень не було. Його клопотання про надання доказів по справі було відхилено та повідомлено, що докази будуть представлені у суді. Таким чином, відповідач порушив вимоги статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. В даному випадку відповідач не дослідив склад адміністративного правопорушення, а саме його суб`єктивну сторону, обов`язковою ознакою якої є вина, яка має бути доведена. Лише після доведення вини відповідними доказами відповідач мав право притягнути його до відповідальності. Тобто, відповідач, не маючи взагалі ніяких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, притягнув його до відповідальності, не виконавши при цьому вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, ст. 69 КАС України, адже в даному випадку ніяких доказів його вини немає, а отже немає й суб`єктивної сторони і відповідно складу правопорушення.

Тому, можна зробити висновок, що відповідач незаконно склав протокол про адміністративне правопорушення, незаконно виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення і взагалі не мав права притягувати його до адміністративної відповідальності.

Відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Житомирської області подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, зв`язку з порушенням ПДР України, а саме: керування автомобілем з не пристебнутим ременем пасивної безпеки та при зупинці не увімкнення аварійної світлової сигналізації, інспектором СРПП ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Марочко О.М. винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Підставою зупинки позивача слугувало саме керування водієм транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, яким обладнаний автомобіль (відеозапис додається), а тому відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» інспектором СРПП було зупинено зазначений транспортний засіб.

Отже, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 164436 винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України. Цей факт підтверджується матеріалами справи та відео доказами.

Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивачу роз`яснено строки сплати штрафу, порядок оскарження постанови та порядок примусового виконання постанови про стягнення штрафу. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, про що поставив власний підпис в оскаржуваній постанові. Тому, Позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах та обов`язках.

Окремо, звернули увагу, що хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її у постанові по справі №760/2846/17 від 14.03.2018; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19).

Твердження позивача щодо неправомірних дій з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Тому відповідачем було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій він не погоджується із наведеними відповідачем у відзиві запереченнями проти позову, зазначаючи, що згідно наданого відео водій транспортного засобу ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , на вимогу працівників поліції здійснив зупинку транспортного засобу, після чого відстебнув пасок безпеки та потягнувся до бардачка за документами для подальшого їх надання працівникам поліції. Звертає увагу суду, що рух з відстібанням ременя безпеки був, і на бодікамерах у поліцейських, при подальшому спілкуванні було видно, що ремінь безпеки висить в нерухомому стані, тобто витягнутий на 100%, на що було вказано поліцейським.

Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Врахувавши доводи сторін, наведені в їх заявах по суті справи, дослідивши в судовому засіданні письмові докази та оглянувши відеозапис, долучений до відзиву, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №164436 від 28.07.2022, вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 510 грн., за те, що він 28.07.2022 о 20 год. 30 хв. по вул. Київській в с. Словечне керував автомобілем ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не був пристебнутий ременем безпеки, а також при зупинці не увімкнув аварійне світло фар.

Об`єктивною стороною правопорушень, за які було притягнуто до відповідальності позивача, є порушення правил користування ременями безпеки (ч.5 ст.121 КУпАП) та порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами (ч.2 ст.122 КУпАП).

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 8, 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За вимогами п.2.3.в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.п. «ґ» п.9.1 розділу 9 ПДР, аварійна сигналізація належить до попереджувальних сигналів.

Відповідно до п.9.9.6 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушень правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У оскаржуваній постанові зазначено, що водій вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак не вказано, які саме правила дорожнього руху були порушені ОСОБА_1 ..

В свою чергу Верховний Суд у справі № 537/2088/17 від 15.05.2019 зазначив, що при ухваленні постанови інспектор має вказати, який конкретно пункт ПДР порушила особа.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17, поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення.

У постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

У постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотоматеріали. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До відзиву відповідачем долучено DVD-R диск із відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля, на якому наявні два відео файли.

При перегляді в судовому засіданні вказаного DVD-R диску з відеозаписами події, яка мала місце 28.07.2022 за участю ОСОБА_1 , судом не було встановлено доведення факту порушення позивачем ПДР України, а саме: порушення правил користування ременем безпеки, оскільки на відео зафіксовано момент руху автомобіля, його зупинка та спілкування інспекторів з позивачем після його зупинки. Причому, відео відтворюється без звуку.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення за допомогою технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Щодо факту не ввімкнення аварійно-світлової сигналізації позивачем після зупинки на вимогу поліцейського, що підтверджується відеозаписом з відеореєстратора, суд відмічає наступне.

Відповідно до підпункту «б» пункту 9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника міліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Вказаний пункт 9.9 ПДР, який передбачає випадки, коли повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація, міститься у розділі 9 ПДР "Попереджувальні сигнали".

Правила початку руху та зміни його напрямку передбачені 10 розділом ПДР "Початок руху та зміна його напрямку".

Аналізуючи наведені вище норми, суд вважає, що в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому випадку встановлений обов`язок подання попереджувальних сигналів при початку руху чи зміні його напрямку.

Диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, здійснивши зупинку на вимогу поліцейського, та не увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, порушив вимоги підпункту «б» пункту 9.9 ПДР, і його дії не можуть бути кваліфіковані за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Таким чином, наведені в оскаржуваній постанові фактичні обставини справи в даній частині не узгоджуються із правовою кваліфікацією сформульованого обвинувачення. Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у постанові по справі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд звертає увагу на те, що приписами ст.125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Тобто, за порушення підпункту «б» пункту 9.9 ПДР відповідальність передбачена статтею 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, за встановлених обставин справи та визначеного правового врегулювання, беручи до уваги доводи сторін та оцінюючи надані письмові та речові докази, суд приходить до висновку про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 164436 від 28.07.2022, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122 КУпАП, та відповідно про наявність підстав для задоволення позову та закриття провадження по справі.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп. в дохід держави, який відповідно до ст.139 КАС України слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Керуючись ст. 293 КУпАП, ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №164436 від 28.07.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 510 грн., визнати протиправною та скасувати.

Справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Житомирській області (, адреса місцезнаходження юридичної особи: 10031, м. Житомир вул. Старий Бульвар, 5/37), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп..

На рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Л. Гришковець