Справа № 500/612/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/612/22 пров. № А/857/9846/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі №500/612/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Подлісна І. М.,

час ухвалення рішення 31.03.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 04.04.2022 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 липня 2021року №42 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача зарахувати їй періоди роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до загального стажу роботи та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16 липня 2021 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 липня 2021 року №42 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до загального стажу роботи та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16 липня 2021 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та лише у відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, надаються додаткові документи на підтвердження страхового (трудового стажу). Зазначає, що умовами для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають жінки за наявності стажу 28 років. Звертає увагу, що до страхового стажу позивача на момент звернення за призначенням пенсії вже було зараховано окремі періоди роботи до загального стажу та після дозарахування до страхового стажу позивача оскаржуваних періодів страховий стаж складає 14 років 04 місяці 6 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, відповідач у своїх діях не вбачає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 16 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду звернення відповідач прийняв рішення від 22 липня 2021 року №42, яким відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою для вказаної відмови слугувало те, що відповідно до наданих нею документів загальний страховий стаж складає 13 років, 05 місяців 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Крім того, судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем не враховано до стажу періоди роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 через невідповідність по-батькові ( ОСОБА_2 замість правильно ОСОБА_3 ) на першій (титульній), сторінці трудової книжки паспортним даним, що нібито суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, у зв`язку із тим позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Не погодившись із такою відмовою, позивач вважає, що її стаж роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім для призначення пенсії, адже записи щодо прийняття, переведення та звільнення з роботи, містяться у вказаній трудовій книжці, містять номер та дату наказу, на підставі яких такі бути внесені, засвідчені підписом особи, яка здійснила такий запис та скріплені печаткою відповідного підприємства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до загального стажу роботи та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16 липня 2021 року.

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, що діяла до 01 січня 2004 року) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням пенсійного віку, 16 липня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення від 22 липня 2021 року №42 про відмову у призначенні пенсії.

Зі змісту вищезазначеного рішення вбачається, що позивач до заяви про призначення пенсії долучила наступні документи: трудові книжки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; довідки від 02 березня 2021 року №33/03-16/17 та від 27 квітня 2021 року №46; свідоцтво про народження дитини. При цьому, з аналізу поданих документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 13 років 05 місяців 19 днів, якого недостатньо для призначення пенсії (а.с.9).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у оскаржуваному рішенні відповідача останнім не зазначено періоди, які зараховані, чи періоди, які не враховані, а також не вказані підстави їх не зарахування. Тому позивачка звернулася в суд з позовними вимогами про зарахування періодів роботи: з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до страхового стажу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що періоди роботи: з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року підтверджуються записами у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Колегія суддів зазначає, що будь-яких посилань на невідповідність, недостовірність записів у трудовій книжці відповідач не навів.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, спірний запис у графі по батькові, який наявний у трудовій книжці не є провиною позивача, оскільки позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, так як записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідач про відмову у призначенні пенсії є протиправним, оскільки не відповідає критеріям чіткості, та підлягає скасуванню, крім того формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до загального стажу роботи.

Доводи апелянта колегія суддів в цій частині відхиляє з наведених вище мотивів.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16 липня 2021 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 13 років 05 місяців 19 днів, який є недостатнім для призначення пенсії (а.с.9).

При цьому, за наслідками розгляду цієї справи, судом визнано за позивачем право на зарахування періодів роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до загального стажу роботи.

Разом з тим, перевірити чи правильно проведено пенсійним органом розрахунок загального стажу роботи позивача і чи такий є достатнім для призначення пенсії позивачці, який період зарахований, який не зарахований за наявними у матеріалах справи доказами колегія суддів не має можливості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування вищевказаних періодів роботи позивача до загального стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком.

Враховуючи наведене вище, у спірних правовідносинах колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу описаних періодів роботи позивача та прийняти відповідно рішення.

Таким чином, вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачці за встановлених обставин є передчасною.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі №500/612/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 липня 2021 року №42 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 06 травня 1980 року по 04 листопада 1980 року; з 02 січня 1984 року по 01 жовтня 1988 року; з 14 травня 2003 року по 25 серпня 2003 року; з 11 лютого 2004 року по 04 лютого 2005 року; з 15 березня 2005 року по 31 травня 2005 року; з 01 червня 2005 року по 31 серпня 2005 року; з 24 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року; з 01 червня 2006 року по 31 серпня 2006 року; з 18 вересня 2006 року по 07 червня 2007 року; з 10 червня 2007 року по 01 листопада 2007 року; з 04 березня 2008 року по 25 червня 2008 року до загального стажу роботи та повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині постанови.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 18 листопада 2022 року.