Справа № 440/11925/21
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/11925/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області /надалі відповідач-1/ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 14.09.2021 №02;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди роботи за професією оператор товарний: з 25.05.1992 по 12.11.1995, з 01.04.1996 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 20.12.1999;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 08.09.2021.

В обґрунтування позову зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 33 роки 05 місяців 1 день, з яких не менше 10 років фактична зайнятість протягом повного робочого дня в шкідливих і важких умовах по Списку №2 за основною роботою, 20.08.2021 позивачу виповнилося 50 років. 08.09.2021 позивач звернулася до відділу обслуговування громадян у м. Кременчук ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14.09.2021 №02 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням 55-річного віку. Позивач зазначає, що із вказаного рішення вбачається, що за підрахунками органу ПФУ пільговий стаж за Списком №2 становить 12 років 09 місяців 17 днів. Водночас у рішення зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період з 01.04.1996 по 31.12.1998 на фірмі «Укртатнафтасервіс» згідно довідки №81/118 від 29.05.2007, оскільки відсутні накази про атестацію. Разом з цим, з розрахунку пільгового стажу за Списком №2 та з листа ГУ ПФУ в Полтавській області від 26.08.2021 №1600-0304-8/57466 вбачається, що до пільгового стажу також не зараховані періоди: з 25.05.1992 по 12.11.1995, оператор товарний на Кременчуцькому нафтопереробному заводі, ВАТ «Кременчукнафтооргсинтез», АТ «Укртатнафта», Список №2; з 01.04.1996 по 31.12.1998, оператор товарний на фірмі АТ «Укртатнафтасервіс», список №2; з 01.01.1999 по 20.12.1999, оператор товарний на ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта», Список №2. Зазначено, що відповідач дійшов висновку, що пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 12 років 9 місяців 17 днів, орган ПФУ через відсутність відомостей про атестацію робочого місця не зарахував до пільгового стажу наступні періоди роботи з 25.05.1992 по 12.11.1995, з 01.04.1996 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 20.12.1999, що на переконання позивача є наслідком невірного розрахунку стажу роботи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

01.11.2021 до суду від ГУ ПФУ в Полтавській області /надалі відповідач-2, ГУ ПФУ в Полтавській області/ надійшов відзив на позов в якому зазначено, що 08.09.2021 позивач 20.08.1971 р.н. звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та документами, що підтверджують пільговий стаж. Зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідач зазначає, що вік позивача на дату звернення становить 50 років при цьому на підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, загальний страховий стаж позивача склав 33 роки 5 місяців 1 день в тому числі пільговий стаж за Списком №2 склав 12 років 9 місяців 17 днів. Тому за результатами розгляду заяви від 08.09.2021 територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки позивач не досягла пенсійного віку передбаченого п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років.

01.11.2021 до суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зупинення провадження у справі № 440/11925/21 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №360/3611/20.

Ухвалою суду від 20.09.2022 поновлено провадження у справі.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Комісією при ГУ ПФУ в Полтавській області розглянуто заяву позивача про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 для підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до зазначеного рішення на підставі аналізу наданих позивачем документів комісією вирішено: підтвердити ОСОБА_1 періоди роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: з 21.12.1999 по 31.05.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2011. Відмовлено позивачу в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: з 01.01.1999 по 20.12.1999, з 01.06.2003 по 30.06.2003. Підстава відмови: відсутні відомості про атестацію робочого місця з 01.01.1999 по 20.12.1999, відсутність даних про оплату праці з 01.06.2003 по 30.06.2003.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.08.2021 позивача повідомлено, що в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: з 01.01.1999 по 20.12.1999, з 01.06.2003 по 30.06.2003, відмовлено через відсутність відомостей про атестацію робочого місця з 01.01.1999 по 20.12.1999, відсутність даних про оплату праці.

08.09.2021 позивач звернулася до Управління ПФУ в Кременчуці із заявою в якій просила призначити пенсію за віком за Списком №2.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14.09.2021 №02 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років, вік заявниці 50 років. Зазначено, що до пільгового стажу згідно довідки від 29.05.2007 №81/118 не зараховано період з 01.04.1996 по 31.12.1998 Фірма «Укрнафтасервіс», оскільки відсутні накази про атестацію.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

З 01 січня 2004 року таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції від 02 березня 2015 року №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII раніше передбачений пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України від 02 березня 2015 року №213-VIII набув чинності з 01 квітня 2015 року.

Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Таким чином, і після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII (11 жовтня 2017 року), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Між тим, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Отже, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII".

Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини названого судового акту застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…".

Отже, з 23 січня 2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 2011 року по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

В даному випадку є діючими одночасно два закони, котрі відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 стосовно параметру вікового цензу.

Саме тому слід віддати перевагу у застосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Зазначена позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №360/3611/20.

Вивчивши матеріали справи суд зазначає, що обрані ГУПФУ у Київській області у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь, в даному випадку, позивача.

Суд зазначає, що відповідачем у оскаржуваному рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 33 роки 5 місяців 1 день, в т.ч. за Списком №2 12 років 9 місяців 17 днів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 досягла 50 років, має необхідний страховий стаж роботи, у тому числі й на пільгових умовах за Списком №2, а тому, на переконання суду, позивач має право на пенсію, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Крім того, як вище зазначено, в спірним рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14.09.2021 №02 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років, вік заявниці 50 років. Зазначено, що до пільгового стажу згідно довідки від 29.05.2007 №81/118 не зараховано період з 01.04.1996 по 31.12.1998 Фірма «Укрнафтасервіс», оскільки відсутні накази про атестацію.

Також відповідно до рішення Комісії при ГУ ПФУ в Полтавській області розглянуто заяву позивача про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 для підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. На підставі аналізу наданих позивачем документів комісією вирішено: підтвердити ОСОБА_1 періоди роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: з 21.12.1999 по 31.05.2003, з 01.07.2003 по 30.09.2011. Відмовлено позивачу в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: з 01.01.1999 по 20.12.1999, з 01.06.2003 по 30.06.2003. Підстава відмови: відсутні відомості про атестацію робочого місця з 01.01.1999 по 20.12.1999, відсутність даних про оплату праці з 01.06.2003 по 30.06.2003.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.08.2021 позивача повідомлено, що в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: з 01.01.1999 по 20.12.1999, з 01.06.2003 по 30.06.2003, відмовлено через відсутність відомостей про атестацію робочого місця з 01.01.1999 по 20.12.1999, відсутність даних про оплату праці.

Стосовно посилання відповідача-2 на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1999 по 20.12.1999, з 01.06.2003 по 30.06.2003, оскільки відсутні відомості про атестацію робочого місця, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442.

При цьому суд враховує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано довідки №4/106 від 14.05.2021, яка видана ПАТ «Укртатнафта» в якій зазначено, що у період з 25.05.1992 по 01.04.1996 позивач виконувала роботи у виробництвах: обслуговуваннях технологічного устаткування та комунікацій основних виробництв, естакад по зливу та наливу нафтопродуктів ( у службі збуту та відвантаження готової продукції на дільниці з наливу нафтопродуктів) за професією оператор товарний, що передбачений Списком №2 розділом ХІІ підрозділом 3 пункт 1а позиція 2130301а-16085 підстава Постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994. За період з 25.05.1992 по 12.11.1995 фактична зайнятість протягом повного робочого дня у шкідливих умовах по Списку №2, за основною роботою складає 02 роки 04 місяці 24 дні. Суміщення професій не було. Робоче місце оператора товарного атестовано за Списком №2 за результатами первинної атестації робочих місць пункт 56 наказу №343 від 21.06.1995.

Також відповідно до довідки, яка видана Фірмою «УКРТАТНАФТАСЕРВІС» від 29.05.2007 №81/118 позивач працювала на Фірмі «УКРТАТНАФТАСЕРВІС» за період з 01.04.1996 по 31.12.1998 та виконувала роботи з обслуговування естакад для зливання та наливання нафтопродуктів за професією оператор товарний, що передбачена Списком №2 розділ ХІІ пункт 2130301а-16085 код КП підстава Постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994. За період з 01.04.1996 по 31.12.1998 відпрацювала 02 роки 09 місяців. Робоче місце оператора товарного атестовано по списку №2 за результатами атестації робочих місць, пункт 1 наказу №41 від 12.06.1998. Позивач працювала постійно повний робочий день на протязі 02 роки 09 місяців на роботах, передбачених списком 2.

Відповідно до довідки Фірми «УКРТАТНАФТАСЕРВІС» від 12.04.2021 №24 ОСОБА_1 повний робочий день працювала на фірмі «УКРТАТНАФТАСЕРВІС» з 01.04.1996 по 31.12.1998 02 роки 9 місяців 1 день.

Також записом із трудової книжки вбачається, що позивач з 01.01.1999 прийнята по переводу оператором товарним.

Водночас як зазначено, відповідачем-2 єдиною підставою для відмови позивачу у підтвердженні періоду роботи з 01.01.1999 по 20.12.1999 є те, що відсутні відомості про атестацію робочого місця.

Разом з тим, відсутність наказу про атестацію, не може бути підставою для не зарахування позивачу до пільгового стажу періодів роботи.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що ГУПФУ у Київській області безпідставно прийняло оскаржуване рішення від 14.09.2021 №02, у зв`язку з чим таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Разом із тим суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача -1 зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди роботи за професією оператор товарний: з 25.05.1992 по 12.11.1995, з 01.04.1996 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 20.12.1999 та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 08.09.2021, з огляду на таке.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року № 509/1350/17 сформовано висновок про те, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 08.09.2021.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 243-246, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ( вул. Терьохіна 8а, м. Київ 80, 04080, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.09.2021 №02.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 08.09.2021, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Петрова