Справа № 640/3834/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3834/20 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Чаку Є.В.

суддів: Федотова І.В.

Єгорової Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Комісії Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Комісії Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей від 19.08.2019 №51, затвердженого розпорядженням голови Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 20.08.2019 №684;

- зобов`язати Комісію Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей призначити позивачу грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей»;

- зобов`язати Комісію Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей від 19.08.2019 №51, затверджене розпорядженням голови Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 20.08.2019 №684. Зобов`язано Комісію Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей призначити позивачу грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, третя особа (Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Так у апеляційній скарзі апелянт зазначив, що судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Зокрема судом не надано оцінку підставі для відмови в призначенні компенсації за належні для отримання жилі приміщення зазначеній у оскаржуваному рішенні, а саме відчуження позивачем нерухомого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

З 01.09.2006 позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як особа з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2019 №2992.

Довідкою Дніпровського районного у м.Києві військового комісаріату від 18.06.2019 №60 підтверджується участь позивача в забезпеченні бойових дій військ у «ОАР/Єгипет».

Згідно витягу з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.10.2012 №462 змінено категорію обліку (справа №38410, родина з 4 осіб) на: інваліди війни, інтернаціоналісти; на квартирному обліку родина з 4 осіб позивач, дружина позивача, їх син та донька; на квартирному обліку з 16.10.2012; порядок забезпечення житлом позачерговий.

05.08.2019 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про направлення наданих документів на розгляд Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214, як особі з інвалідністю внаслідок війни І-ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаного з перебуванням у таких державах.

Рішенням комісії Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про питання виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, а також членів їх сімей від 19.08.2019 №51 відмовлено в призначенні грошової компенсації гр. ОСОБА_1 ..

Підставою для відмови зазначено те, що позивач станом на 01.01.2018 не був особою з інвалідністю І-ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також здійснення позивачем відчуження нерухомого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про виплату грошової компенсації (п.6 підпункт 8 Порядку).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (Закон №3551-ХІІ) визначено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, як позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 214 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей» затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей (далі Порядок та умови надання субвенції № 214) та Порядок № 214.

Пунктом 1 Порядку та умов надання субвенцій № 214 визначено механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону 3551-XII, для осіб з інвалідністю I - II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, та які потребують поліпшення житлових умов (далі - субвенція) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР станом на 01.01.2018.

Разом з цим, пунктом 1 Порядку № 214 визначено умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII, для осіб з інвалідністю I - II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, та які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

З урахуванням вищенаведеного право на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення мають особи у разі дотримання наступних умов:

-наявність статусу члена сім`ї загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці 1 пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII або особи з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII;

- наявність потреби в поліпшенні житлових умов;

- перебування на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР станом на 01.01.2018.

При цьому Порядок № 214 в редакції на момент виникнення спірних відносин не містили вимоги щодо встановлення ІІ групи інвалідності станом на 01.01.2018 з одночасним перебуванням на квартирному обліку. Положення Порядку та умов надання субвенції № 214 вимагає наявність обставини щодо перебування на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР станом на 01.01.2018, натомість не пов`язую із вказаною календарною датою наявність статусу особи з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII.

Згідно пунктів 3 та 4 Порядку виплати грошової компенсації №214 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи з 21.11.2018 з числа учасників бойових дій на території інших держав, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, а тому має право на отримання грошової компенсації відповідно до Порядку № 214.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 214 заява про призначення грошової компенсації подається членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особою з інвалідністю (далі - заявник) або його (її) законним представником чи уповноваженою особою до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку (далі - орган соціального захисту населення) особисто.

Відповідно до пунктів 10, 11, 12, 13 Порядку № 214 орган соціального захисту населення протягом п`яти робочих днів з дати прийняття заяви з усіма необхідними документами обстежує матеріально-побутові умови заявника, про що складає акт за формою, встановленою Мінсоцполітики. Після складення акта обстеження матеріально-побутових умов заявника орган соціального захисту населення не пізніше ніж через три робочі дні (у випадку, визначеному в пункті 22 цього Порядку, - не пізніше ніж через 10 робочих днів) вносить комісії подання про виплату грошової компенсації. Комісія протягом п`яти робочих днів з дня надходження подання розглядає його по суті та в присутності заявника або його законного представника чи уповноваженої особи приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової компенсації. За наявності письмового клопотання комісія може розглядати питання щодо призначення або відмови в призначенні грошової компенсації за відсутності заявника або законного представника чи уповноваженої особи. У разі відсутності такого клопотання та/або неявки зазначених осіб розгляд відповідного питання переноситься на наступне засідання комісії.

Пунктом 15 Порядку № 214 визначено, що комісія приймає рішення про відмову в призначенні грошової допомоги заявнику з таких підстав:

1) загиблий не належав до осіб, статус яким установлено відповідно до пунктів 2, 13 - 15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

2) особа з інвалідністю не належить до осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, та одержала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що пов`язані з перебуванням у таких державах;

3) заявник не належить до членів сім`ї загиблого, визначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

4) заявник не перебуває на квартирному обліку з урахуванням вимоги, визначеної у пункті 9 цього Порядку;

5) категорія заявника як члена сім`ї загиблого є нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член сім`ї загиблого, в разі одночасного подання ними заяви про отримання грошової компенсації;

6) категорія заявника як члена сім`ї загиблого є нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член його сім`ї, який вже отримав житло або грошову компенсацію, - до виплати грошової компенсації всім членам сімей загиблих, які перебувають на обліку в Реєстрі та мають першочергове право на таку виплату;

7) заявнику вже надавалося житло або вже виплачувалася грошова компенсація як члену сім`ї загиблого та особі з інвалідністю I - II групи із числа учасників бойових дій на території інших держав.

В даному випадку оспорюване рішення Комісії по виплаті грошової компенсації для отримання житлового приміщення від 19.08.2019 №51 не містить жодного посилання на будь-яку з підстав, визначених у пункті 15 Порядку № 214.

З огляду на викладене, оспорюване рішення відповідача не можна визнати таким, що ухвалене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його скасування.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 480/2269/19.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позховних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

І.В. Федотов