Справа № 160/24785/21
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2022-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 160/24785/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року (суддя Златін С.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 20.07.2022 року) у справі №160/24785/21 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Приватного підприємства «ДАСК-Центр» про застосування заходів реагування,-

в с т а н о в и в:

07.12.2022 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі позивач), звернувся до суду з позовом до ПП «ДАСК-Центр» (далі відповідач), в якому просило застосувати заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації (роботи) об`єктів, а саме будівлі за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 162; будівель та споруд за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Березинська, 66 ПП «ДАСК-Центр», до повного усунення порушень; встановити спосіб і порядок виконання рішення шляхом зобов`язання зупинити експлуатацію об`єктів, а саме: будівлі за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 162; будівель та споруд за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Березинська, 66 ПП «ДАСК-Центр».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що 07.12.2021 року подав позовну заяву від 03.12.2021 року за вих.№4901-11272/4905 разом з клопотанням про поновлення строків звернення до адміністративного суду, та судом першої інстанції було відкрито провадження у справі. Тобто суд першої інстанції на етапі відкриття провадження у справі здійснив перевірку дотримання позивачем строків звернення до суду та не дійшов висновку про повернення позову. Суд першої інстанції дійшов висновку що позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, з матеріалів адміністративного позову порушень строків, передбачених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. Судом першої інстанції також було проведено підготовче засідання, за результатами якого позовна заява не була залишена без розгляду, справу було призначено до судового розгляду по суті. Апелянт вказував, що строк на звернення до суду застосовується виключно судом на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в справі, строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті. Апелянт вказував, що при встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення. Суд першої інстанції не встановив підстави подання позову з порушенням строку, не перевірив наявність обставин, що призвели до порушення строку. Факт пропуску процесуального строку був відомий суду ще до відкриття провадження у справі, оскільки позивач подав заяву про поновлення такого строку разом з адміністративним позовом, чого не було враховано судом першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що позивач звернувся до суду з порушенням встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку, подав позов з порушенням тримісячного строку, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Суд першої інстанції встановив, що позов подано до суду 07.12.2021 року, перед цим, позивач вже звертався до суду з подібним позовом, який ухвалою суду від 10.11.2021 року було повернуто. Позивач ухвалу про повернення позову отримав 23.11.2021 року та повторно звернувся до суду лише 07.12.2021 року. Суд першої інстанції вказував, що днем коли позивач дізнався або мав дізнатись про порушення своїх прав чи інтересів є 16.07.2021 року, день складання акту за результатами проведеного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. Строк звернення до суду позовом закінчився 17.10.2021 року Суд першої інстанції вказував, що строк звернення до суду з позов має бути суворо дотриманим, суб`єкт владних повноважень не може у убудь-який час без обмеження строком звертатись до суду. Суд першої інстанції вказував, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач, вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Позивачем не підтверджено поважність причин пропущення строку звернення до адміністративного суду належними доказами на підтвердження існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду із означеним позовом.

Матеріалами справи встановлено, що у період з 12.07.2021 року до 16.07.2021 року посадовими особами Дніпровського районного управління проведено планову перевірку ПП «ДАСК-Центр», за результатами перевірки складено акт перевірки № 559 від 16.07.2021 року, де у висновках зафіксовані порушення Кодексу цивільного захисту України, Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 року № 1417, Державних будівельних норм України «Пожежна безпека об`єктів будівництва» затверджених наказом Мінрегіону України від 31.10.2016 року № 287, постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року № 819 «Порядок проведення навчання керівного складу та фахівців, діяльність яких пов`язана з організацією і здійсненням заходів з питань цивільного захисту», наказу МНС України від 23.02.2006 року № 98 про затвердження Методики ідентифікації потенційно небезпечних об`єктів, виявлено порушення у сфері дотримання вимог техногенної та пожежної безпеки.

07.12.2021 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області звернулося до суду з позовом до ПП «ДАСК-Центр», в якому просило застосувати заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації (роботи) об`єктів, а саме будівлі за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 162; будівель та споруд за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Березинська, 66 ПП «ДАСК-Центр», до повного усунення порушень; встановити спосіб і порядок виконання рішення шляхом зобов`язання зупинити експлуатацію об`єктів, а саме: будівлі за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 162; будівель та споруд за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Березинська, 66 ПП «ДАСК-Центр». Позов датовано 03.12.2021 року, проте згідно відбитку вхідного штампу суду, позов надійшов у суд 07.12.2021 року. Згідно поштових квитанцій, позов направлено відповідачу 06.12.2021 року.

Разом з позовною заявою Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області подало до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовувало тією обставиною, що вже зверталось до суду з позовом до ПП «ДАСК-Центр». Вказувало, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року позов було залишено без руху, ухвалу отримано 02.11.2021 року, та 05.11.2021 року до суду подано заяву про усунення недоліків позову, просило відстрочити сплату судового збору. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року позовну заяву повернуто, ухвалу отримано 23.11.2021 року та було прийнято рішення звернення до суду з позовом повторно, без затримки строку.

Отже, встановлено, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області вже зверталось до суду з позовом до відповідача ПП «ДАСК-Центр» та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року позовну заяву повернуто, ухвалу отримано 23.11.2021 року. Повторно позов подано 07.12.2021 року.

Суд звертає увагу, що судовий збір при поданні позову Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області сплачено 03.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням від 01.12.2021 року № 1426.

Судом першої інстанції ухвалою від 08.12.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду встановив, що порушень строків, передбачених статтею 122 КАС України не вбачається.

Тобто, суд апеляційної інстанції зважає, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі був обізнаний про строк звернення до суду, ознайомився з заявою позивача про поновлення строку та вирішив питання щодо не порушення позивачем стоку подання позову.

Згідно ст. 66, ч. 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону. У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Згідно пунктів 11, 12 ч. 1 ст. 67 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Згідно ст. 70 вищевказаного Кодексу, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів зокрема є: недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення. Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Вищеприведені норми встановлюють строк звернення до адміністративного суду в спорах щодо звернення суб`єкта владних повноважень. Такий строк складає три місяці та обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду, разом як і безпідставно відмовляти у доступі до судочинства посилаючись на строк звернення.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Слід враховувати, що особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При вирішенні питання про дотримання строків звернення до суду слід звертати увагу коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. У випадку цієї справи, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом 12.10.2021 року, тобто у достатній строк від моменту виникнення підстави для звернення до суду (16.07.2021 року).

Слід зважати, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року позовну заяву повернуто.

Повторно позов подано 07.12.2021 року.

З отриманих від позивача пояснень встановлено, що про повернення першого позову дізнався 23.11.2021 року. З позовом звернувся 07.12.2021 року безпосередньо подавши його до суду. Вказує, що вживав дії для оплати судового збору, який сплачено 03.12.2021 року. Як тільки було сплачено судовий збір подано позов без затримки повторно.

Слід зважати, що позивач робив активні дії задля уникнення порушення строку подання позову.

В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість законодавчі норми запроваджують оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Також варто враховувати норму п. 3 розділу VI КАС України, якою передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює строки, встановлені у статтях 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 258, 261, 295, 298, 304, 309, 329, 332, 338, 342, 363, а також продовжує процесуальні строки, які встановлені законом чи судом, на строк дії карантину.

11.03.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на підставі якої з 12 березня 2020 року запровадив на території України карантин.

Згідно з п. 1, п. 2-2 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року на території України карантин.

Суду першої інстанції при вирішенні питання щодо поновлення строку звернення до суду з позовом слід було звернути увагу на дію п. 3 розділу VI КАС України, за якою строк може бути поновлено у зв`язку з дією на території України карантину.

Також норма п. 3 розділу VI КАС України є діючою та передбачає, що строк визначений статтею 122 може бути поновлений чи подовжений.

Звісно кількість разі подання позову може вплинути на поважність підстав порушення строку його подання, проте слід враховувати відсутність затримки у поданні позову повторно. Слід зважати на не допущене зволікання у поданні позову повторно.

Слід враховувати правову позицією Верховного Суду, висловлену у постановах від 28.04.2021 року у справі № 640/3393/19, від 23.12.2021 року у справі №520/11348/2020. Верховний Суд вказував, що виходячи з принципу «належного урядування» державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у цьому випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 05.05.2022 року у справі № 914/2652/19, від 30.03.2021 року справа № 520/11044/19. Верховний Суд вказував, що оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя. Верховний Суд вказувала, що фактично судом першої інстанції було поновлено позивачу строк для звернення до адміністративного суду без зазначення про це в резолютивній частині ухвали та без визнання поважними причин пропуску такого строку, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ч. 6 ст. 121 та п. 3 ч. 1 ст. 248 КАС України. При встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що залишення позову без розгляду унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року у справі №160/24785/21 скасувати.

Справу № 160/24785/21 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова