Справа № 133/3022/21
Суддя: Кучерук І. М.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/3022/21
Провадження № 2-а/133/12/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2022 м.Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі

головуючого судді Кучерук І.М.,

за участю секретаря Бірюкової Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області Нестеренка Євгенія Олександровича та Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області Нестеренка Євгенія Олександровича та Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції України, в якому просить: - визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕОА №4825046 від 27.09.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.: - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ним не порушено Правил дорожнього руху, а відповідачем всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.

Позивач зауважує, що поліцейський, який виносив оскаржувану постанову, на підтвердження законності використання приладу послався на наявність копії Свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки № 22-01/19785, виданого ДП «Укрметртестстандарт». Однак позивачем був на місці оглянутий лазерний вимірювач та встановлено, що на вказаному приладі відсутній відбиток повірочного тавра або пломби. Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів» №193 від 08.02.2016 у pазі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним. А тому показники швидкості руху, отримані за допомогою TruCAM LTI 20/20 №ТС000681, не є належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри був належним чином не повірений.

Позивач у судове засідання не з`явився, у попередньому судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскаржувана постанова є правомірною та винесеною у повній відповідності до норм чинного законодавства. Повідомив, що після зупинки транспортного засобу позивача, останній не заперечував факту вчинення ним адмінправопорушення, а був не згідний з тим, що швидкість вимірювалась приладом TruCAM, і те, що, якщо врахувати похибку приладу, то його швидкість мала б становити менше 100 км/год. (дана подія зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського SN001043, відеозапис додано до відзиву). Зауважив, що похибка приладу TruCAM вже врахована при вимірюванні швидкості, тому твердження позивача стосовно того, що його швидкість складала менше 100 км/год, не відповідає дійсності.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27.09.2021 поліцейським роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області старшим сержантом поліції Нестеренко Є.О. винесено постанову серії ЕАО №4825046, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки 27.09.2021 о 08 год. 55 хв. в м. Біла Церква по вул. Київській він рухався зі швидкістю 102 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Згідно з п. 12.4 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

За правилами ст. 222 КУпАП посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 4 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, більш ніж на 52 км/год. При цьому у постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом в зоні дії дорожнього знаку "населений пункт", а саме - на результат вимірювання швидкості руху приладом TruCam 000681.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімок та відеозаписи, судом встановлено, що вони не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку " 5.45" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, наданими відповідачем доказами не підтверджуються обставини руху транспортного засобу, яким керував позивач, саме в населеному пункті з перевищенням швидкості понад 52 км/год.

Крім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис, встановлено, що на рухомий автомобіль BMW, номерний знак НОМЕР_1 , наведено ціль та здійснено замір швидкості. В цей момент видно значне тремтіння приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Враховуючи викладені вище положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам названої норми Закону.

Законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", а Інструкція приладу TruCam не є нормативно-правовим актом, яка змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70", лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Крім того, з доданого до відзиву на позовну заяву відеозапису не вбачається, що поліцейським під час розгляду справи роз`яснювалися позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Такі обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про порушення прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований і, відповідно, про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що, в свою чергу, стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у порушенні правил дорожнього руху за викладених в оскаржуваній постанові обставин, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.

Статтею 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В матеріалах справи міститься квитанція від 29.09.2021 про сплату судового збору на суму 454,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 122 КУпАП, ст. 77, 90, 227, 228, 241, 246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 4 ст. 122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 27.09.2021 серії ЕАО № 4825046, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3, ), судові витрати щодо оплати судового збору у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області Нестеренко Євгеній Олександрович, адреса: вул. Сухоярська, 18-а, м. Біла Церква, Київська область, 09109.

Відповідач: Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції України, адреса: вул. Сухоярська, 18-а, м. Біла Церква, Київська область, 09109.

Суддя І.М. Кучерук