Справа № 160/24986/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної податкової служби України про визнання дій незаконними, скасування податкових вимог та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної податкової служби України, в якому просить:
- визнати незаконними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а саме: автоматичне нарахування єдиного внеску позивачу станом з 01.01.2017 року по 16.08.2021 року;
- зобов`язати контролюючий орган привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку позивача з урахуванням наведеного.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 24.01.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що за даними інформаційної системи податкового органу, в ІКП ФОП ОСОБА_1 відображені наступні автоматичні нарахування єдиного внеску на загальну суму 32 577грн. 38коп., а саме:
- по строку 09.02.2018р. нараховано 8 448грн. 00коп. за 2017 рік; нарахування сплачено в сумі 5 211грн. 36коп.;
- по строку 19.04.2018р. нараховано 2 457,грн. 18коп. за перший квартал 2018р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.07.2018р. нараховано 2 457грн. 18коп. за другий квартал 2018р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.10.2018р. нараховано 2 457грн. 18коп. за третій квартал 2018р., нарахування не сплачені;
- по строку 21.01.2019р. нараховано 2 457грн. 18коп. за четвертий квартал 2018р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.04.2019р. нараховано 2 754грн. 18коп. за перший квартал 2019р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.07.2019р. нараховано 2 754грн. 18коп. за другий квартал 2019р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.10.2019р. нараховано 2 754грн. 18коп. за третій квартал 2019 р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.01.2020р. нараховано 2754,18 грн. за четвертий квартал 2019р., нарахування не сплачені;
- по строку 21.04.2020р. нараховано 2 078грн. 12коп. за перший квартал 2020р., нарахування не сплачені;
- по строку 20.07.2020р. нараховано 1 039грн. 06коп. за другий квартал 2020р., нарахування не сплачені;
- по строку 19.10.2020р. нараховано 3 178грн. 12коп. за третій квартал 2020р., нарахування не сплачені;
по строку 19.01.2021р. нараховано 2 200грн. 00коп. за четвертий квартал 2020р., нарахування не сплачені.
Загальна сума нарахувань ІКП по коду 7104000 за період 2017-2020 роки становить 32 577грн. 38коп.
Отже, борг за позивачкою почав формуватися саме з 2017 року. Відповідно до Інструкції №449 саме на цю суму винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1718-51-13-05/62 від 19.02.2021 на суму 32 577грн. 38коп. Тобто дії контролюючого органу щодо винесення спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) є цілком законною, Контролюючий орган виконав належним чином вимоги чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
При цьому, позивач, фактично підприємницьку діяльність не здійснювала з 2003 року, а 16.08.2021 року подала заяву та відповідні документи на припинення підприємницької діяльності для зняття з обліку.
В період з 10.02.2009р. по 31.03.2011р. ОСОБА_1 працювала завідуючою складу на ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «РЕСУРС»» та звільнена з займаної посади відповідно до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, з 01.04.2011р. по 10.10.2016р. працювала завідуючою складу на ДП «ДНІПРООПТБАКАЛІЯ» та звільнена з займаної посади відповідно до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
З 11.10.2016р., позивачка переїхала до країни Польща, де була прийнята на роботу та працює по сьогодні, перетин кордону підтверджується відміткою у паспорті серії НОМЕР_2 .
Так, у серпні 2021р. у мобільному додатку «ДІЯ» ОСОБА_1 отримала інформацію, про те, що відносно неї є виконавче провадження №62445345, де стягувачем є ГУ ДПС у Дніпропетровській області сума стягнення 6052грн. 50коп.
Приїхавши до України, позивачці стало відомо, що відносно неї, як на фізичну особу- підприємця нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В подальшому позивачка звернулася до реєстратора із заявою щодо внесення у ЄРДПОУ інформації про припинення своєї підприємницької діяльності, про що внесено відповідний запис 16.08.2021р.
13.10.2021р. представником позивача подано адвокатський запит від 13.10.2021р. про надання інформації щодо наявності нарахувань у ОСОБА_1 по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.
за 2017 рік у сумі 8448грн. 00коп. граничний строк сплати 09.02.2018р., нарахування не сплачені;
1 квартал 2018р. у сумі 2 457грн. 18коп., строк сплати до 19.04.2018р., нарахування не сплачені;
2 квартал 2018р. у сумі 2 457грн. 18коп., строк сплати до 19.07.2018р., нарахування не сплачені;
3 квартал 2018р. у сумі 2 457грн. 18коп., строк сплати до 19.10.2018р., нарахування не сплачені;
4 квартал 2018р. у сумі 2 457грн. 18коп., строк сплати до 21.01.2019р., нарахування не сплачені
1 квартал 2019р. у сумі 2 754грн. 18коп., строк сплати до 19.04.2019р., нарахування не сплачені;
2 квартал 2019р. у сумі 2 754грн. 18коп., строк сплати до 19.07.2019р., нарахування не сплачені;
3 квартал 2019р. у сумі 2754грн. 18коп., строк сплати до 21.10.2019р., нарахування не сплачені;
4 квартал 2019р. у сумі 2 754грн. 18коп., строк сплати до 20.01.2020р., нарахування не сплачені;
1 квартал 2020р. у сумі 2 078грн. 12коп., строк сплати до 21.04.2020р., нарахування не сплачені;
2 квартал 2020р. у сумі 1 039грн 06коп., строк сплати до 20.07.2020р., нарахування не сплачені;
3 квартал 2020р. у сумі 3 178грн. 12коп., строк сплати до 19.10.2020р., нарахування не сплачені;
4 квартал 2020р. у сумі 2 200грн. 00коп., строк сплати до 20.01.2021р., нарахування не сплачені.
Також відповідачем в листі зазначено, що згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону України №2464-VI, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів відповідно до ч.3 ст.25 Закону України №2464-VI.
На підставі даних інтегрованої картки платника податків, ГУ ДПС у дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2021 №Ф-1718-51-13-05/62.
Не погоджуючись з наявними податковими вимогами ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 19.02.2021р. №Ф-1718-15/62У та №Ф-1718-51-13-05/62 представником позивача подано скаргу до ДПС України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правові засади збору, обліку, умови нарахування та сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (далі - Закон України №2464-VІ).
Положеннями ст.2 Закону України №2464-VІ встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону України №2464-VІ платниками єдиного внеску, є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п.4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст.7 Закону).
Частиною 1 ст.4 Закону України №2464-VІ визначено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску. Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України №2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з ч.8 ст.9 Закону України №2464-VІ, платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом - є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, - календарний рік.
Згідно з приписами п.2 ч.1 ст.7 Закону України №2464-VІ, для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, фізичні особи - підприємці у відповідності до приписів спеціального закону, яким врегульований внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є страхувальниками та зобов`язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України №2464-VІ, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі, починаючи з 2017 року.
Частиною 1 ст.10 Закону України №2464-VІ визначено, що громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, мають право на добровільну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Добровільна участь у системі загально обов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України №2464-VІ та надає можливість забезпечити страховий стаж і створити умови для збільшення розміру майбутньої пенсії.
Платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах із роботодавцями, не є фізичними особами-підприємцями, не провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, не провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та не отримують дохід від цієї діяльності, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню.
Особи, які мають право на добровільну сплату ЄСВ, повинні укласти Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено, що в період 2017-2020 роки, за який ОСОБА_1 нараховано внесок від здійснення підприємницької діяльності, не здійснювала підприємницьку діяльність, так як з 11.10.2016р. переїхала на постійне місце проживання до Польщі і в даний час там й проживає.
На підтвердження зазначеного надано як доказ паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , який вона отримала у представницькому органі України, що діє на території Польщі. Дата видачі паспорта значиться 15.08.2013р.
Проте суд зазначає, що фактичні обставини справи, наявна доказова база та законодавство України у їх сукупності, вказують на необґрунтованість та хибність такого твердження відповідача.
Саме сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підсумовуючи наведене, суд враховує, що мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є страхування особи, яка полягає у забезпеченні захисту у випадках передбачених законодавством прав застрахованих.
В свою чергу, як зазначалось вище, позивачка з 2016 року проживає у Польщі та саме у цій країні на її користь здійснюються соціальні виплати до пенсійного фонду, також медичне страхування у разі нещасного випадку, а також на випадок її безробіття. Позивачка з 2016 року не має постійного місця проживання в Україні та має більш тісні особисті та економічні зв`язки у іноземній державі. Зазначене підтверджує, що у позивачки відсутня база нарахування ЄСВ на території України. Відсутність реєстрації припинення статусу ФОП не є єдиною та безумовною підставою для обов`язкової сплати ЄСВ, в даному контексті підлягають врахуванню усі обставини.
Судом встановлено, що в період, за який нараховано внесок від здійснення підприємницької діяльності, позивачка її не здійснювала.
Відповідачем не надано до суду доказів, які б спростовували цей факт. Такі докази могли б бути отримані під час проведення перевірки.
Суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 6 ч.1 ст.1 Закону України №2464-VІ недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Частинами 3 та 4 ст.25 Закону України №2464-VІ передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Згідно ч.4 ст.8 Закону України №2464-VІ, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування -Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 №469) (далі - Інструкція № 449).
Згідно п.1 розділу VIІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У відповідності до п.3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
- платникам, зазначеним у пп.1 та 2 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
- платникам, зазначеним у пп.3 та 4 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Відповідно до даних Інтегрованої картки платника податків, заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску у розмірі 32 577грн. 38коп. виникла на підставі нарахувань без проведення перевірки та складення акту перевірки.
При цьому, суд виходить з того, що вимоги про визнання незаконним (неправомірними, недійсним, нечинним) рішення суб`єкта владних повноважень, є тотожними вимогами щодо визнання протиправними такого рішення, враховуючи приписи ст.245 КАС України, яка, зокрема визначає можливість суду, у разі задоволення адміністративного позову, прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, чи окремих його положень тощо.
Щодо позовних вимог про зобов`язання контролюючого органу привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами статті 71 ПК України визначено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
У статті 72 ПК України передбачено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово - господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.
Згідно ст.74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.
Відповідно до п.3 Порядку№5 для забезпечення достовірності відображення облікових показників в ІКП структурними підрозділами за напрямами роботи здійснюється попередній та загальний контроль у терміни, встановлені цим Порядком.
Пунктом 5 Порядку №5 передбачено, що моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи.
Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.
Відповідно до п.3 розділу II Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Суд враховує, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність в останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №825/999/17 та від 26.02.2019 у справі №805/4374/15-а від 25.03.2020 у справі №826/9288/18.
За приписами п.2 ч.3 розділу V Порядку №5 у разі скасування у встановлених законом випадках не в межах процедури адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску після його вручення платнику податків у підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, вноситься рішення керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС або особи, яка виконує його обов`язки, про скасування податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, статус податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовано».
Відповідно до п.1 ч.4 розділу V Порядку 5 працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зав`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.
Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.
Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що контролюючий орган зобов`язаний привести у відповідність відомості в ІКП шляхом коригування даних у ІКП у разі прийняття рішення суду по суті.
Поряд із цим відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За положеннями ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням викладеного, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність оскаржуваних вимог, то суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1 вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 32 577грн. 38коп.
Такий спосіб захисту порушених прав та інтересів платника податків визнав адекватним та обґрунтованим Верховний Суд у постанові №816/2042/16 від 13.02.2018.
Згідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної податкової служби України про визнання дій незаконними, скасування податкових вимог та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а саме: автоматичне нарахування єдиного внеску позивачу станом з 01.01.2017 р. по 16.08.2021 р.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 32 577грн. 38коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова