Справа № 420/11658/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 19.07.2022 № 1713/04 "Про внесення змін до наказу від 31.03.2022 року №773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_1 » .

- визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку (грошового забезпечення) з 19.07.2022 року по дату винесення рішення по справі, тобто за весь час затримки.

- зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) поновити середній заробіток ОСОБА_2 з 19.07.2022 року.

- зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток з 19.07.2022 по дату винесення рішення по справі, тобто за весь час затримки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що припинення виплати середнього заробітку є незаконним, оскільки гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку в державному органі, які були передбачені законодавством, не мають зворотної сили, а тому поширюються на ОСОБА_2 , як на особу, яка на виконання свого військового обов`язку був прийнятий на військову службу за контрактом до введення в Україні особливого періоду, та продовжує службу до сьогодні. Тому Наказ №1713/04 від 19 липня 2022 року порушує трудові гарантії, як працівника, та цілий ряд норм чинного законодавства і суперечить Конституції України, висновкам Верховного Суду і Європейського Суду з прав людини.

Ухвалою суду від 14.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ було внесено зміни до ч.3 ст.119 КЗпП України. Вказаний закон набрав чинності 19.07.2022 року. Вказаним законом ч.3 ст.119 КЗпП України була викладена в такій редакції: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"». Таким чином, починаючи з 19.07.2022 року не зберігається середній заробіток за особами, визначеними в ч.3 ст.119 КЗпП України. Керуючись вказаними змінами до законодавства Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 19.07.2022 виданий оскаржуваний наказ від №1713/04 згідно з яким виплата середнього заробітку ОСОБА_2 припинена. Продовження виплати середнього заробітку ОСОБА_2 призведе до дискримінації тих працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_2 наказом № 726/6 від 29.04.2016 року призначений на посаду начальника Піщанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується записом у трудовій книжці під №29.

27.09.2017 року ОСОБА_2 уклав контракт з МОУ про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на 5 років.

31.03.2017 року Наказом Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №193/6 увільнено ОСОБА_1 , начальника Піщанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, від роботи з 31 березня 2017 року у зв`язку з прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення.

31.03.2022 року наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №773/04 продовжено увільнення ОСОБА_2 , начальнику Піщанського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), від роботи, з 27 березня 2022 року у зв`язку з продовженням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 27.03.2017 року, із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку, до оголошення демобілізації.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 07.08.2018 року.

19.07.2022 року Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) прийнято Наказ № 1713/074 «Про внесення змін до Наказу від 31.03.2022 року №773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_2 », яким внесено зміни до наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 31 березня 2022 року № 773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_2 », виключивши слова «і середнього заробітку».

Також наказом №1713/074 Управлінню бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) припинено виплату ОСОБА_2 середнього заробітку з 19 липня 2022 року.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно припинено виплату середнього заробітку з 19 липня 2022 року і вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX до ст.119 КЗпП України внесено зміни, зокрема, у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Згідно положень ст.119 КЗпП України в редакції чинній з 01.07.2022 року, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.

Отже, вказаними змінами скасовано збереження середнього заробітку за мобілізованими працівниками.

Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) констатовано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 № 3-рп, в якому зазначено, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності ним законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначене також узгоджується з рішенням Конституційного суду України від 02.07.2002 № 13-рп, в якому зазначено, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Таким чином, відповідні новоприйняті акти законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не можуть розповсюджуватися на правовідносини, які існували до їх прийняття (набрання чинності).

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Суд зазначає, що наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №773/04 від продовжено увільнення ОСОБА_2 від роботи з 27 березня 2022 року у зв`язку з продовженням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 27.03.2017 року, із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку, до оголошення демобілізації.

Тобто, даний наказ приймався відповідачем у зв`язку з продовженням контракту про проходження позивачем військової служби.

При цьому, 19.07.2022 року Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) прийнято Наказ № 1713/074 «Про внесення змін до Наказу від 31.03.2022 року №773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_2 », яким внесено зміни до наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 31 березня 2022 року № 773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_2 », виключивши слова «і середнього заробітку».

Наказ № 1713/074 від 19.07.2022 року прийнятно у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX.

Тобто, Наказом № 1713/074 від 19.07.2022 року внесено зміни до Наказу №773/04 від 31.03.2022 року у зв`язку зі зміною нормативного регулювання, яке набрало чинності з 01.07.2022 року, що протирічить принципу неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів.

З урахуванням зазначеного, наказ від 19.07.2022 року № 1713/04 "Про внесення змін до наказу від 31.03.2022 року №773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_2 » прийнятий Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Хмельницький) прийнятий не у відповідності до вимог законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині що стосується ненарахування та невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку (грошового забезпечення) з 19.07.2022 року по дату винесення рішення по справі, тобто за весь час затримки, зобов`язання поновити середній заробіток з 19.07.2022 року та нарахувати і виплатити середній заробіток з 19.07.2022 по дату винесення рішення по справі суд зазначає наступне.

Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ був прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2. 3. Рішення від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої: «На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово - економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.»

У п. 3 вказаного рішення зазначене, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

На цей час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання, а, в свою чергу, а виплата середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювала особа на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року.

З урахуванням зазначеного, у позивача з 19.07.2022 року відсутнє право на нарахування та виплату середнього заробітку Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Хмельницький), а тому позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Стосовно посилання позивача на те, що вказані зміни у законодавстві стосуються осіб, які призвані на військову службу вже після набрання чинності таких змін, суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ не містить таких вимог, з огляду на вказане суд вважає посилання позивача у цій частині необґрунтованим.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за даним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо стягнення витрат у вигляду судового збору відсутні.

Доказів щодо понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не місять.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 173-183, 192-228, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати наказ Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 19.07.2022 № 1713/04 "Про внесення змін до наказу від 31.03.2022 року №773/04 «Про продовження увільнення від роботи ОСОБА_2 »

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (29000, м. Хмельницький, вул. Володимирська, 91 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 17.11.2022 року.

Суддя Н.В. Бжассо