Справа № 160/17255/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 листопада 2022 року Справа № 160/17255/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, оформлену листом від 24.10.2022 №1/Т-3791/103/Лк-22 щодо не здійснення обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки у період з 02.09.2020 по 02.11.2020 року; щодо нездійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з посади заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки 02.11.2020 року;

- стягнути з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 02.09.2020 по 02.11.2020 у сумі 21 800,60 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 141 703,90 грн.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути недоліки заяви шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку.

08.11.2022 року ОСОБА_1 надав до суду заяву поновлення строку для звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку для звернення до суду позивачем зазначено, що працівники ГУНП в Дніпропетровській області (теперішні члени ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області) на час звільнення позивача, а саме 02.11.2020, помилково запевнили ОСОБА_1 про відсутність порушень його прав, а також повідомили, що усі законодавчі та нормативно-правові акти, які регулюють питання структури, розмірів, порядку нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу територіальних органів внутрішніх справ втратили чинність, тобто відсутні правові підстави для визначення йому складових видів грошового забезпечення та їх розміру за вказаний період. Про порушення своїх прав позивач дізнався 23.09.2022 року від свого колеги пенсіонера МВС ОСОБА_2 23.09.2022 позивач звернувся до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про підстави нарахування та виплати заробітної плати за період з 02.09.2020 по 02.11.2020 та одноразової грошової допомоги при звільненні з 02.11.2020, на що отримав відповідь про відсутність правових підстав для таких нарахувань.

Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На підставі частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, в редакції, чинній на час звернення з цим позовом до суду, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Така правова викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідно до наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 02.11.2020 №6 о/с ОСОБА_1 «По особовому складу» було звільнено у запас Збройних сил через скорочення штатів з 02.11.2020.

Таким чином, з 02.11.2020 позивачу було відомо про його звільнення та про проведення остаточного розрахунку.

Та обставина, що позивач дізнався про можливість звернення до суду з цим позовом від ОСОБА_2 не змінює час, коли позивач повинен був дізнатися про порушення його прав.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, суд доходить висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку для звернення до суду, не є поважними.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява повертається позивачу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а отже, враховуючи пропуск позивачем такого строку без поважних причин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статті 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар