Справа № 140/5638/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року ЛуцькСправа № 140/5638/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом (нова редакція) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо звільнення позивача стрільця помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами; зобов`язання звільнити позивача стрільця помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 27.02.2022 по даний час проходить військову службу за призовом під час мобілізації, стрілець помічник гранатометника 1 відділення 1 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».

ОСОБА_1 зазначає, що 19.07.2022 звернувся до відповідача через начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про звільнення з військової служби під час воєнного стану за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) (за сімейними обставинами), оскільки у нього на утриманні є троє малолітніх дітей і він не висловлює бажання продовжувати службу.

15.08.2022 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло повідомлення, що вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації визначено пунктом 2 частиною 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, наявність трьох дітей віком до вісімнадцяти років не надає права для звільнення з військової служби.

Позивач із вказаним рішенням не погоджується, вказує, що дійсно у вказаному пункті відсутні військовослужбовці, які мають право на звільнення, через те, що мають на утриманні трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років, але вважає, що має інші поважні причини для звільнення, а саме те, що у нього на утриманні є троє малолітніх дітей і він не висловлює бажання продовжувати військову службу.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції Закону № 2122-IX від 15.03.2022 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, тобто це є поважною причиною для звільнення його з лав ЗСУ.

З наведених підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції вказав, що частиною 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ чітко описано підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб з числа резервістів в особливий період. Зважаючи на те, що в Україні продовжено воєнний стан, перелік підстав, за якими звільняються з військової служби військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зазначений у пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ. Вказаним пунктом не передбачено для звільнення з військової служби наявності трьох і більше дітей віком до 18 років.

З урахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27.02.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.05.2022 №178.

13.10.2006 Відділом реєстрація актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (прізвище після шлюбу ОСОБА_4 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13.10.2006 серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 .

21.07.2022 позивач подав рапорт командиру роти, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю трьох неповнолітніх дітей.

Листом від 11.08.2022 №2295 відповідач повідомив, що вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби піж час воєнного стану для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації визначено пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та згідно даної норми наявність трьох і більше дітей віком до вісімнадцяти років не надає права для звільнення з військової служби. З огляду на вище зазначене відмовлено у задоволенні клопотання щодо рапорту солдата ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 з 27.02.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.05.2022 №179.

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 21.07.2022 подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю трьох неповнолітніх дітей.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Системний аналіз підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що перелік сімейних обставин за якими військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) є вичерпним, та на момент виникнення спірних правовідносин у вказаному переліку відсутня така підстава, як наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у звільнені ОСОБА_1 , стрільця помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 під час воєнного стану за сімейними обставинами за його рапортом від 21.07.2022 відповідає вимогам Закону №2232-ХІІ в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а відтак є правомірною.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що 01.10.2022 набрали чинності внесені Законом № 2599-IX від 20.09.2022 до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ зміни щодо того, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до частини 4 статті 3 КАС України, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Законом № 2599-IX від 20.09.2022 внесені зміни до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, які фактично розширили підстави, за якими військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, тобто фактично відбулось розширення прав позивача.

З огляду на зазначене, позивач має право повторно звернутися до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду відповідачем доведено правомірність оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк