Справа № 466/8121/22
Суддя: Едер П. Т.
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/8121/22
Провадження № 2-а/466/190/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Репета К. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про скасування постанови серії ЕАР № 5846245 від 03 вересня 2022 року про накладення адміністративного стягнення,-

у с т а н о в и в:

17 жовтня 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна адвоката Репецького Віталія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про скасування постанови серії ЕАР № 5846245 від 03 вересня 2022 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 03.09.2022 рядовим поліції УПП у Львівській області Москалем В. Р. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5846245. У постанові зазначено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.09.2022 о 23:15:05 год. у м. Львові, вул. Старознесенська, 52, керував транспортним засобом, який перебував у міжнародному русі, без розпізнавального знаку держави, чим порушив п. 29.1.б ПДР відсутність у водія транспортного засобу, що прибув до Укр. Та громад. Укр., що виїждж. За кордон, реєстр. Номерн. Знак на ТЗ з букв. Латин. алфавіт, стаття 125 КУпАП.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Позивач вважає оскаржувану постанову серії ЕАР № 5846245 від 03.09.2022 незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відповідач в оскаржуваній постанові не покликається на жодні докази, оскільки, на думку представника позивача таких не існує. Крім того, відсутнє посилання на такі докази, та на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис стверджуваного відповідачем правопорушення.

Відповідно до п. 29.1б ПДР, водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: а) реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968); б) реєстраційний номерний знак на транспортному засобі, літери якого відповідають латинському алфавіту, а також розпізнавальний знак держави, в якій його зареєстровано.

Постанова складена у м. Львові, вул. Старознесенська, 52, що однозначно є територією України. Вказана адреса не належить до зони митного чи прикордонного контролю чи контрольованого прикордонного руху. З якої держави прибував водій, перебуваючи на даній вулиці, працівниками поліції в оскаржуваній постанові не уточнено. Також працівниками поліції не вказано, в яку державу міг виїхати водій з вулиці Старознесенської, а за допомогою географічної карти неможливо встановити, яка іноземна держава межує з вул. Старознесенською у м. Львові.

Причина зупинки (яка також, на думку представника позивача, не доведена , як і сам рух транспортного засобу), а й відповідно факт вказаного порушення не підтверджені жодним належним доказом, в тому числі не відображено у доказах, які долучені до постанови.

Крім того, не зрозуміло, яким чином працівники поліції могли побачити наявність чи відсутність такого знаку на задній частині автомобіля, перебуваючи попереду транспортного засобу.

При складанні постанови серії ЕАР № 5846245 працівниками поліції не було роз`яснено прав, котрі передбачені ст. ст. 268, 269 КУпАП, що підтверджується, зокрема, й відсутністю підпису водія у відповідній графі (п. 8) даної постанови. Відтак, працівники поліції не надали водієві можливості скористатись ст. 59 Конституції України, а саме скористатись правовою допомогою адвоката чи фахівця в галузі права.

На підставі викладеного, позивач вважає, що в його діях відсутній склад та подія правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, відтак провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю через відсутність складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Репецький В. В. не з`явились, 11.11.2022 на електронну адресу суду адвокатом подано клопотання, у якому просив розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, 11.11.2022 на електронну адресу суду від представника відповідача Чабан Я. С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечує позовні вимоги позивача у зв`язку з їх безпідставністю та просить розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

У відзиві зазначила, що п. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлено ПДР.

Відповідно до п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 Розділу ІІІ Інструкції, постанова по справі про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 125 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо твердження позивача про ймовірні, на його думку, процедурні порушення, представник відповідача вважає, що навіть при наявності такого порушення, воно не повинно сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення.

Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки.

Відтак, представник відповідача вважає, що аргументи позивача, зазначені у позовній заяві за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують його вини.

Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

Відповідно до вимог ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Cуд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому розгляді встановлено, що постановою серії ЕАР № 5846245 від 03 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження (а. с. 13).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 251 КпАП України доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.

В той же час, з матеріалів справи встановлено, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП не надано.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За нормою ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, крім того не представив суду достатніх та належних доказів підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не надав документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності позивача. У відзиві зазначила, що вважає, що навіть при наявності порушення, воно не повинно сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Разом з тим, згідно з ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а зазначено, що у випадку невжиття працівником поліції заходів щодо надання водію можливості скористатися послугам адвоката під час оформлення справи про адміністративне правопорушення, поліцейський порушує права водія, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З наведених обставин суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП не доведена, прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтоване, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно постанова серії ЕАР № 5846245 від 03 вересня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 293 КУпАП, ст. ст. 77, 162, 205, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про скасування постанови серії ЕАР № 5846245 від 03 вересня 2022 року про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5846245 від 03 вересня 2022 року, винесену рядовим поліції УПП у Львівській області ДПП Москалем Володимиром Романовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді попередження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

Суддя П. Т. Едер