Справа № 480/4597/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року Справа № 480/4597/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4597/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 23.05.2022 № 15 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР з 25.11.1987 по 15.04.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням страхового стажу роботи в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР з 25.11.1987 по 15.04.1992, з моменту звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, тобто з 16.05.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що досягнувши 60 років, 16.05.2022 вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою на призначення пенсії на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наданням необхідних документів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.05.2022 № 15 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У рішенні зазначено, що для призначення пенсії за віком необхідний страховий стаж 29 років, страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи з 25.11.1987 по 15.04.1992, згідно записів трудової книжки від 26.11.1987 № НОМЕР_1 , оскільки відсутня підстава внесення записів про встановлений мінімум і кількість відпрацьованих вихододнів. Також зазначено, що довідку від 19.02.2020 Р-2л та особовий рахунок неможливо взяти до уваги, оскільки архівний відділ Бахчисарайского району Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території, а згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VІІ, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а тому звернулась до суду.

Ухвалою суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача, не погодившись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити та вказав, що на дату звернення за призначенням пенсії за віком позивач мала 26 років 11 місяців 17 днів страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в Колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області з 25.11.1987 по 15.04.1992, згідно записів трудової книжки від 26.11.1987 № НОМЕР_1 , оскільки відсутня підстава внесення записів про встановлений мінімум і відпрацьовані вихододні. Крім того, довідку від 19.02.2020 Р-2л та особовий рахунок неможливо взяти до уваги, оскільки архівний відділ Бахчисарайського району Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території, а згідно ч.2 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VІІ, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Також зазначає, що відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Оскільки дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , то право на пенсію вона матиме з 16.06.2022, у той час як у позовних вимогах зазначена дата призначення пенсії -16.05.2022. Таким чином, зазначає, що відмовляючи позивачу у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу, головне управління діяло в межах законодавства України.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 16.05.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду вказаної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії від 23.05.2022 № 15 (а.с.4).

Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач у вказаному рішенні зазначив, що для призначення пенсії за віком необхідний страховий стаж 29 років, страховий стаж позивача становить 26 років 11 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи з 25.11.1987 по 15.04.1992, згідно записів трудової книжки від 26.11.1987 № 1703093, оскільки відсутня підстава внесення записів про встановлений мінімум і кількість відпрацьованих вихододнів, крім того довідку від 19.02.2020 Р-2л та особовий рахунок неможливо взяти до уваги, оскільки архівний відділ Бахчисарайского району Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території, а згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VІІ, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Статтею 1 Закону України №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII ) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Як було встановлено судом, відповідач у оскаржуваному рішенні зазначає, що до страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 25.11.1987 по 15.04.1992, оскільки відсутня підстава внесення записів про встановлений мінімум і кількість відпрацьованих вихододнів.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на роботу, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Зазначені записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Дослідженням трудової книжки НОМЕР_2 (а.с.5), виданої на ім`я позивача, встановлено, що до трудової книжки внесено, серед іншого, наступні періоди роботи в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР:

- за 1987 рік визначено 20 д., виконано визначений мінімум трудової участі в громадському господарстві 27 д.;

- за 1988 рік визначено 232 д., виконано мінімум трудової участі в громадському господарстві 336 д.;

- за 1989 рік визначено 232 д., виконано 325 д.;

- за 1990 рік визначено 232 д., виконано 298 д.;

- за 1991 рік визначено 232 д., виконано 313 д.;

- за 1992 рік визначено 100 д., виконано 108 д.

Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, суд вважає, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком прийнято без урахування всіх обставин по справі.

На переконання суду, відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення їй пенсії за віком, враховуючи, що остання має необхідний стаж, який підтверджується записами у трудовій книжці та іншими документами.

Отже, не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, що є одним з елементів верховенства права.

Щодо доводів відповідача про не прийняття довідки від 19.02.2020 Р-2л та особового рахунку, оскільки архівний відділ Бахчисарайского району Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території, а згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VІІ, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, суд зазначає наступне.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Тобто наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з ч. 1 та 2 ст.4 цього Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 18 Закону №1207-VII, передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, ст.9 вказаного Законом, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до ч.ч.1,2,3 якої, дійсно, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відтак, те, що орган пенсійного фонду позбавлений можливості провести перевірку відповідності запису архівних довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, яким вчинено усі дії та подано документи, необхідні для вирішення питання про врахування спірного періоду до її стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17, від 11 грудня 2018 у справі №360/1628/17, від 17 липня 2019 у справі №302/757/17-а, від 08 квітня 2020 року у справі №428/4816/17.

Також, згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі № 711/10426/16-а, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

При вирішенні цієї справи, судом враховано, що позивач набула спірний трудовий стаж у 1987-1992 роках, тобто всі первинні документи, на підставі яких видані архівні довідки, були створені до тимчасової окупації АР Крим і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки на тій підставі, що відповідач не може здійснити перевірку таким документам.

Враховуючи, що встановлення факту роботи позивача у спірний період має істотне значення для реалізації право на пенсійне забезпечення, а дані трудової книжки позивача, підтверджують її роботу в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР з 25.11.1987 по 15.04.1992, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування вищевказаного страхового стажу для обрахунку пенсії за вислугу років.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.05.2022 № 15 про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР з 25.11.1987 по 15.04.1992.

Разом з цим позов у частині вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з урахуванням страхового стажу роботи в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР з 25.11.1987 по 15.04.1992, з моменту звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, тобто з 16.05.2022, задоволеним бути не може, з урахуванням наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

За таких обставин, суд, з метою ефективного поновлення прав позивача, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 16.05.2022 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнена від їх сплати під час звернення до суду із даним позовом.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 23.05.2022 № 15 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу періоди роботи в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області УРСР з 25.11.1987 по 15.04.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 16.05.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько