Справа № 460/4248/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 460/4248/19 пров. № А/857/12677/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі №460/4248/19 за адміністративним позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно- каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н. В.,

час ухвалення рішення 03.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 13.05.2022 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № від 10 жовтня 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10 жовтня 2019 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №460/4248/19 в позові відмовлено. Ухвалою Восьмого адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №460/4248/19 повернуто скаржнику.

20 грудня 2021 року Рівненське обласне виробничо комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" звернулося в суд із заявою про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року задоволено заяву Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про перегляд судового рішення від 30 червня 2020 року у справі №460/4248/19 за нововиявленими обставинами. Скасовано судове рішення від 30 червня 2020 року у справі №4600/4248/19 та ухвалено нове рішення про задоволення позову Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал". Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10 жовтня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, покликаючись на те, що за позивачем у 2019 році встановлено факт недоїмки згідно з даними інтегрованої картки платника податків за період з 23 квітня 2019 року по 08 жовтня 2019 року, оскільки недоїмка відповідала відображеним документам і доказів сплати не було, тобто позивач не сплатив суму узгоджених платежів. Зазначає, що відповідно до пп.60.1.4 п.60.1 ст.60 ПК України податкове повідомлення рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується податкове повідомлення рішення, однак у 2019 року відповідно до даних інтегрованої картки платника податків у позивача відображена недоїмка, а скасування податкового повідомлення-рішення №/486 від 18 листопада 2016 року відбулось лише на підставі рішення Верховного Суду від 26 лютого 2021 року та знайшло своє відображення у картці 2021 року. Таким чином, вважає, що рішення Верховного Суду виконане податковим органом шляхом коригування нарахувань в ІКП платника податків, а встановлені ними обставини не мають статусу нововиявлених обставин. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у цій справі №460/4248/19 оскаржується рішення № від 10 жовтня 2019 року на штрафні санкції і пені за період з 23 квітня 2019 року по 08 жовтня 2019 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №817/2143/16 від 20 лютого 2019 року, в якій об`єктом оскарження РОВКПГ «Рівневодоканал» було рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску № від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу податкового органу задоволено та в картці платника податку по єдиному соціальному внеску 20 березня 2019 року відображено поновлення штрафної санкції та пені щодо рішення № від 18 листопада 2016 року, а тому у позивача 20 березня 2019 року з`явився борг в картці платника податку. Однак постановою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі №817/2143/16 касаційну скаргу РОВКПГ «Рівневодоканал» задоволено та скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року. При цьому, відповідно до картки платника податку по єдиному соціальному внеску на дату внесення (поновлення) 20 березня 2019 року по справі №817/2143/16 сума боргу по фінансовій санкції складала 1309515,12 грн, сума боргу по пені складала - 730130,47 грн, протягом березня-жовтня 2019 року вказані суми боргу залишались в картці без змін. З 01 жовтня 2019 року податковий орган вніс у картку обліку платника податку по єдиному соціальному внеску оскаржуване рішення № від 10 жовтня 2019 року у справі №460/4248/19, яким нарахував штрафні санкції і пені за період з 23 квітня 2019 року по 08 жовтня 2019 року, і таким чином це збільшило суму боргу позивача в картці обліку платника податку по єдиному соціальному внеску, зокрема фінансової санкції - 274461 2,73 грн та пені 967802,04 грн. Звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі №817/2143/16 скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, відповідно до якої за позивачем у картці обліку платника податку рахувався борг та на відповідний борг нараховувались штрафні санкції та пені згідно з рішення № від 10 жовтня 2019 року за період з 23 квітня 2019 року по 08 жовтня 2019 року, тому підлягає скасуванню саме рішення податкового органу № від 10 жовтня 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, оскільки основна сума боргу, на яку нараховувались штрафні санкції і пені, скасована. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) Білик М. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Представники позивача Миронець Р. М. та Пустельник М. В. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, відмовляючи Рівненському обласному виробничому комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" в позові, суд на підставі даних податкового обліку (ІКП платника податку) встановив, що у позивача була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: за період з 23 квітня 2019 року по 08 жовтня 2019 року (а.с.39-57, 107-116), і доказів своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування надано не було. Оскільки позивач зазначені суми узгоджених зобов`язань своєчасно не сплатив, тому відповідач, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VІ, правомірно застосував до позивача штрафні санкції та нарахував пеню, які визначені контролюючим органом у долученому до матеріалів справи розрахунку штрафної санкції до спірного рішення від 10 жовтня 2019 року № (а.с.5-7).

При цьому, суд відхилив доводи сторони позивача, які ґрунтувалися на рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у справі №817/2143/16 та яким визнано протиправним та скасовано рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові МГУ ДФС №/486 від 18 листопада 2016 року про застосування до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого було накладено штраф у розмірі 1309515,12 грн та нараховано пеню у розмірі 730130,47 грн за період з 21 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року (а.с.117-119).

Підставою для відхилення таких доводів слугувала постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, якою рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у справі №817/2143/16 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно- каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено (а.с.120-122).

Вказана постанова суду апеляційної інстанції була покладена в основу судового рішення №460/4248/19.

Однак після прийняття судом рішення від 30 червня 2020 року у справі №460/4248/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 лютого 2021 року ухвалив постанову у справі №817/2143/16 (адміністративне провадження К/9901/7713/19), якою задовольнив касаційну скаргу Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно- каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" та скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, залишивши в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року (а.с.158-161 том 1).

Цим рішенням остаточно вирішено спір між платником податків і податковим органом, на користь першого, і констатовано протиправність рішення податкового органу №/486 від 18 листопада 2016 року про застосування до платника податків штрафних санкцій з ЄСВ у розмірі 1309515,12 грн та нарахування пені з ЄСВ у розмірі 730130,47 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність рішення Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі №817/2143/16 виключає наявність у позивача недоїмки з ЄСВ та свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача фінансової відповідальності за несвоєчасну і неповну сплату ЄСВ у відповідний період, а тому рішення № про застосування позивачу штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10 жовтня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню. Таким чином, заява позивача про перегляд судового рішення від 30 червня 2020 року у справі №460/4248/19 за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а вказане рішення скасування.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ч.2 ст.6 цього Закону Платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.10 ст. 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно з ч.14 ст.25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Таким чином з аналіз наведеного вбачається, що законодавством регламентовано обов`язок суб`єктів господарювання сплачувати єдиний внесок та визначено граничні строки його сплати.

При цьому, ст.361 КАС України передбачає, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Таким чином, нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення. Іншими словами, якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Вони за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява,

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду,

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Як вбачається з матеріалів справи, після прийняття Верховним Судом постанови від 26 лютого 2021 року у справі №817/2143/16 податковим органом до ІКП платника податків внесено відповідні відомості, а саме: в картці платника єдиного соціального внеску - Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" 25 березня 2021 року відображено зменшення абсолютного значення нарахованої суми ЄСВ на 1309515,12 грн (у колонці №5 нараховано/зменшено проведено поетапне нарахування від`ємного значення) (а.с.175-181 том 2), а також відображено зменшення абсолютного значення нарахованої суми пені на 730130,47 грн (у колонці №10 сума пені проведено поетапне нарахування від`ємного значення)(а.с.181-194 том 2).

Зі змісту узагальнених даних ІКП з ЄСВ Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно- каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" вбачається, що рішення податкового органу №/486 від 18 листопада 2016 року про застосування до платника податків штрафних санкцій у розмірі 1309515,12 грн та нарахування пені у розмірі 730130,47 грн первісно було відображено в картці платника 20 жовтня 2016 року, виключено 21 жовтня 2016 року (а.с.196 том 1 на звороті), а потім було включено 20 березня 2019 року з отриманням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №817/2143/16 (апеляційне провадження №857/2164/19) (а.с.199 том 1), і після отримання постанови Верховного Суду (адміністративне провадження К/9901/7713/19) виключено 25 березня 2021 року.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, у періоді з 20 березня 2019 року по 25 березня 2021 року у Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" в ІКП обліковувалась недоїмка з ЄСВ, зокрема в сумі 1309515,12 грн, що є сумою штрафної санкції та в сумі 730130,47 грн, що є сумою пені та при вирішенні 30 червня 2020 року справи №460/4248/19 були взяті до уваги дані ІКП позивача з ЄСВ за період з 31 березня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, зі змісту яких вбачалося, що на початок періоду у Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводо-канал" обліковувалась недоїмка з ЄСВ на рівні 1281778,27 грн недоїмка з пені по ЄСВ на рівні 730130,47 грн. (а.с.39 том 1). При цьому, вказана сума недоїмки складається виключно з нарахувань, що здійснені по рішенню податкового органу №/486 від 18 листопада 2016 року.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, усі суми коштів ЄСВ, сплачені платником у період з 31 березня 2019 року по 19 квітня 2019 року були зараховані на погашення цієї недоїмки, і частина - на погашення пені (а.с.39-40 том 1). 22 квітня 2019 року по терміну сплати ЄСВ поточного періоду податковим органом відображено нарахування платнику на рівні 1424773,65 грн, однак і подальші сплачені платником суми ЄСВ були зараховані на погашення пені (а.с.40 на звороті- 42 том 1) і вже потім на часткове погашення поточних нарахувань по ЄСВ (а.с.42 том 1), а тому у зв`язку із таким відображенням і зарахуванням, починаючи з 22 квітня 2019 року у Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" обліковувалась недоїмка з ЄСВ: на 22 квітня 2019 року - 1424773,65 грн; на 20 травня 2019 року - 2029284,56 грн; на 20 червня 2019 року -2029075,56 грн; на 20 липня 2019 року - 2033587,96 грн; на 20 серпня 2019 року - 2035938,58 грн; на 20 вересня 2019 року - 2029404,58 грн; на 21 жовтня 2019 року - 2033903,58 грн. (а.с.42- 47 том 1).

Матеріалами справи стверджується, що на вищевказані суми недоїмки рішенням Головного управління ДПС у Рівненській області № від 10 жовтня 2019 року застосовано штрафні санкції та проведено нарахування пені, що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком штрафної санкції до вказаного рішення (а.с.5-7 том 1).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, враховуючи рішення Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі №817/2143/16 у Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводо-канал" станом на 31 березня 2019 року фактично не повинна обліковувалась недоїмка з ЄСВ на рівні 1281778,27 грн та недоїмка з пені по ЄСВ на рівні 730130,47 грн, а тому і сплачені ним упродовж квітня- вересня 2019 року кошти не повинні зараховуватись на сплату штрафних санкцій в сумі 1281778,27 грн та пені в сумі 730130,47 грн.

При цьому, так як порядок ведення ІКП платника податків не дозволяє податковому органу в автоматизованому порядку переформатувати відповідні дані, внаслідок чого відповідна сума нарахувань виключається з обліку в ІКП не датою початку їх обліку (20 березня 2019 року), а датою отримання судового рішення (25 березня 2021 року), тому фактичний стан справ наразі не відповідає облікованому.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, облікована за позивачем на 20 березня 2019 року, як недоїмка сума штрафних санкцій з ЄСВ на рівні 1281778,27 грн та сума пені з ЄСВ на рівні 730130,47 грн фактично недоїмкою не є, оскільки її нарахування визнано Верховним Судом неправомірним, а тому станом на 31 березня 2019 року у позивача фактично була повністю відсутня недоїмка з ЄСВ, а сплачені ним впродовж квітня- вересня 2019 року кошти підлягали зарахуванню в рахунок сплати поточних, задекларованих у березні - серпні 2019 року сум ЄСВ, і тоді не фіксувалося б фактів несвоєчасної сплати ним сум єдиного внеску, а відтак не було б і правових підстав для застосування фінансових санкцій та нарахування пені на суми недоїмки ЄСВ, позаяк недоїмка в такому разі відсутня.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вищевказані обставини є нововиявленими, оскільки від факту правильного визначення призначення і виду платежу залежить виникнення, зміна чи припинення прав позивача, оскільки таким чином спростовуються факти, що були покладені в основу судового рішення.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог, оскільки наявність рішення Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі №817/2143/16 виключає наявність у позивача недоїмки з ЄСВ та свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача фінансової відповідальності за несвоєчасну і неповну сплату ЄСВ у відповідний період, а тому рішення № про застосування позивачу штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10 жовтня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню. Заява позивача про перегляд судового рішення від 30 червня 2020 року у справі №460/4248/19 за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а вказане рішення скасування.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 295, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі № 460/4248/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 14 листопада 2022 року.