Справа № 200/1603/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року Справа№200/1603/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, про визнання протиправними дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,

встановив:

27 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), надісланий на адресу суду 21 січня 2022 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру»;

- визнати дії ГУ ПФУ в Донецькій області протиправними;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області утриматися від вчинення певних дій, а саме утриматися від стягнення сум з пенсії ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

02 червня 2022 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

02 червня 2022 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у забезпеченні позову.

15 липня 2022 року суд постановив ухвалу, якою повторно витребував у відповідача докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).

Як на час відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду цієї справи по суті триває широкомасштабна військова агресія Російської Федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 30 квітня 2016 року він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, де отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) довічно.

Пенсія за вислугу років призначена після його звільнення з військової служби, однак наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 03 лютого 2020 року № 64, виданим на виконання рішення суду, позивач був поновлений на військовій службі.

З 01 вересня 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило виплату пенсії за вислугу років, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до ст. 2 Закону № 2262 пенсія виплачується після звільнення зі служби.

Позивач вказував на те, що не погодився з такими діями пенсійного органу і оскаржив їх в судовому порядку.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі № 200/114/21-а дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії з 01 вересня 2020 року визнані протиправними, а відповідача зобов`язано поновити з 01 вересня 2020 року виплату пенсії відповідно до Закону № 2262.

Позивач зазначив, що на виконання судового рішення пенсійний орган відновив виплату пенсії.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що пенсійний орган, вважаючи отриману позивачем пенсію за період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року надмірно виплаченими коштами, з 01 жовтня 2021 року розпочав утримання цих коштів з поточних пенсійних виплат.

Позивач доводив, що лише в листопаді 2021 року дізнався про існування, а в подальшому отримав рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Вважаючи це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач наголошував, що на нього, яка особу, яка прийнята на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, поширюється дія ч. 3 ст. 2 Закону № 2262 щодо неприпинення виплати пенсії.

Також позивач покликався на норми п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України та ст. 50 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) і стверджував, що повернення безпідставно виплаченої пенсії можливе лише у двох випадках: 1) розрахункова помилка пенсійного органу та 2) недобросовісність і зловживання з боку пенсіонера.

Позивач доводив, що правові підстави для утримання виплаченої йому пенсії за вислугу років за період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року відсутні.

Просив задовольнити позов.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 29 грудня 2009 року постійне місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_4 08 червня 2015 року.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесений відповідний запис.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області.

З 30 червня 2016 року після звільнення з військової служби позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262, яку він отримував до 01 вересня 2020 року.

З 01 вересня 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило пенсійні виплати.

Крім того, ГУ ПФУ в Донецькій області дійшло висновку, що пенсія, виплачена позивачу з дати її призначення, є переплатою.

Так, 12 листопада 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» такого змісту:

«За справою № пенсіонера Міноборони ОСОБА_1 , який одержує пенсію за вислугу років, за період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року утворилася переплата в розмірі 295 409,02 грн.

Зазначена сума підлягає поверненню в ГУ ПФУ в Донецькій області.

Стягнення здійснити з пенсії ОСОБА_1 в розмірі щомісячної пенсії до повного погашення переплати.

Причина виникнення переплати: неповідомлення про працевлаштування».

Суд зауважує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт надіслання (вручення) ОСОБА_1 рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 після його прийняття.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, які полягали в припиненні виплати пенсії, за захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

25 серпня 2021 року Перший апеляційний адміністративний суд прийняв постанову у справі № 200/114/21-а, якою позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року відповідно до Закону № 2262;

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи 200/114/21-а Перший апеляційний адміністративний суд, серед іншого, встановив такі обставини, що знайшли відображення в мотивувальній частині постанови від 25 серпня 2021 року:

«[…]

Витягом з наказу № 112 від 15 березня 2016 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення з 29 квітня 2016 року […].

Згідно протоколу з пенсійної справи позивача, останньому призначено пенсію з 30.06.2016 у зв`язку із вищезазначеним звільненням з військової служби […].

На підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2017 року, постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі № 826/5228/16, Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 29 жовтня 2019 року № 411 скасовано пункт 3 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 19 лютого 2016 року № 65 щодо накладення на Позивача дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» […].

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 03 лютого 2020 року № 64 пункт 12 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 15 березня 2016 року № 112 про звільнення позивача з військової служби у запас за пунктом «е» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» скасовано та поновлено його на посаді […].

20.08.2020 атестатом про зняття з обліку № 467 позивачу припинено виплату пенсії з 01.09.2020 в зв`язку з поновленням на службі.

Позивач звернувся до відповідача щодо надання роз`яснення про виплату пенсії в зв`язку з поновленням на посаді за рішенням суду та надав контракт про проходження служби від 23.03.2020 строком на 5 років.

Відповідач листом 05.10.2020 надав відповідь про припинення виплати пенсії на підставі ч. 2 статті 2 Закону № 2262-ХІІ, повернення отриманої суми коштів та можливості призначення пенсії після звільнення […].

[…]».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з такого:

«[…]

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідачем факт поданням позивачем недостовірних відомостей що стали підставою для призначенні пенсії не було встановлено.

Виплата пенсії позивачу припинена відповідачем у зв`язку з поновленням позивача на посаді.

Суд зазначає, що положення ч. 2 ст. 2 Закону № 2262, передбачають припинення виплати пенсії саме у зв`язку із повторним прийняттям особи на службу.

За загальновідомим правилом поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка відповідно до цього рішення визнається недійсною і час оплаченого вимушеного прогулу зараховується до стажу роботи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач неправомірно вважає поновлення позивача на посаді повторним прийняттям його на службу. Отже, у позивач були відсутні підстав для припинення виплати пенсії з посиланням на ч. 2 ст. 2 Закону № 2262.

[…]

Також, як свідчать матеріали справи, позивачем в березні 2020 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України.

Отже, позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, то на нього розповсюджується дія частини 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо неприпинення виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 522/23018/16-а.

[…]».

На виконання судового рішення у справі № 200/114/21-а ГУ ПФУ в Донецькій області поновило виплату пенсії за вислугу років, про що свідчать довідка про доходи № 8916 9341 5999 3918 та виписки по картковому рахунку позивача.

З 01 жовтня 2021 року ГУ ПФУ в Донецькій області розпочало утримання з пенсії позивача коштів в рахунок погашення раніше виплачених сум пенсії, які вважало переплатою.

Листом від 07 жовтня 2021 року № 0500-1808-8/82445 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило ОСОБА_1 , що в серпні 2020 року отримало лист ІНФОРМАЦІЯ_3 з інформацією про те, що наказом Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 лютого 2020 року № 64 скасований наказ № 112 про звільнення з військової служби та його поновлено на військовій службі на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, ухвали Київського апеляційного суду від 29 березня 2017 року, постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року.

В листі від 07 жовтня 2021 року відповідач навів положення ст. 2 Закону № 2262 та зазначив, що оскільки позивач поновлений на службі з 29 квітня 2016 року, пенсія за нормами Закону № 2262 не виплачується, а сума коштів, отриманих в період проходження служби, підлягає поверненню.

У зв`язку з тим, що в період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримував пенсію, пенсійний орган дійшов висновку про виникнення переплати в сумі 295 409,02 грн.

ГУ ПФУ в Донецькій області навело норми ст. 50 Закону № 1058 і повідомило, що відповідно до рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 надміру отримані кошти будуть утримуватися щомісячно з пенсії позивача до повного погашення переплати, починаючи з 01 жовтня 2021 року.

Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 відповідач надіслав позивачеві лише у відповідь на його звернення разом з листом від 12 листопада 2021 року, тобто через рік після його прийняття.

В адресованому суду клопотанні від 02 серпня 2022 року № 0500-2205-7/48196 відповідач зазначив, що на виконання судового рішення у справі № 200/114/21-а позивачу поновлена виплата пенсії за вислугу років з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2021 року, з 01 жовтня 2021 року пенсія виплачується на картковий рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Згідно з електронною пенсійною справою з 01 жовтня 2021 року на підставі рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 166/1 розпочато відрахування (утримання) з пенсії надміру отриманих коштів, яке проводиться щомісячно до повного погашення заборгованості. За період з 01 жовтня 2021 року по 30 червня 2022 року з пенсії утримано всього 18 125,76 грн.

Як свідчить довідка про доходи пенсіонера ОСОБА_1 , за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року позивачу нарахована пенсія в загальній сумі 92 119,76 грн, утримано з пенсії 18 125,76 грн, фактично виплачено 73 994,00 грн, в тому числі:

в жовтні 2021 року нараховано 9 612,00 грн, відраховано 1 922,00 грн, виплачено 7 689,60 грн;

в листопаді 2021 року нараховано 9 612,00 грн, відраховано 1 922,00 грн, виплачено 7 689,60 грн;

в грудні 2021 року нараховано 9 632,00 грн, відраховано 1 926,40 грн, виплачено 7 705,60 грн;

в січні 2022 року нараховано 9 632,00 грн, відраховано 1 926,40 грн, виплачено 7 705,60 грн;

в лютому 2022 року нараховано 9 632,00 грн, відраховано 1 926,40 грн, виплачено 7 705,60 грн;

в березні 2022 року нараховано 10 627,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 8 501,75 грн;

в квітні 2022 року нараховано 10 627,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 8 501,75 грн;

в травні 2022 року нараховано 10 627,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 8 501,75 грн;

в червні 2022 року нараховано 12 118,19 грн, відраховано 2 125,44 грн, виплачено 9 992,75 грн.

Докази, які б свідчили, що з липня 2022 року відповідач припинив утримання з пенсії позивача на підставі рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1, суду не надані.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи суду не надали.

Суд зауважує, ГУ ПФУ в Донецькій області не надало в повному обсязі письмові докази, витребувані ухвалами від 02 червня 2022 року та від 15 липня 2022 року.

Відповідач повідомив суд, що відповідно до пп. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2022 року № 263 «Деякі питання забезпечення функціонування інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану центральні органи виконавчої влади для забезпечення належного функціонування інформаційних, інформаційно-комунікаційних та електронних комунікаційних систем, публічних електронних реєстрів, володільцями (держателями) та/або адміністраторами яких вони є, та захисту інформації, що обробляється в них, а також захисту державних інформаційних ресурсів, можуть зупиняти, обмежувати роботу інформаційних, інформаційно-комунікаційних та електронних комунікаційних систем, а також публічних електронних реєстрів.

Враховуючи запроваджені із введенням в Україні воєнного стану заходи захисту інформації, в тому числі обмеження Пенсійним фондом України доступу до архівів документів, що містять персональні дані, задля запобігання їх витоку, ГУ ПФУ в Донецькій області позбавлене можливості надати суду копії витребуваних документів, які знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_1 , а доступу до паперових матеріалів пенсійної справи позивача відповідач на теперішній час не має.

З урахуванням цих обставин справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262).

На час виникнення спірних правовідносин, тобто на день прийняття відповідачем рішення, яке є предметом спору, Закон № 2262 діяв в редакції від 24 жовтня 2020 року.

Ст. 60 Закону № 2262 встановлений обов`язок пенсіонерів повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну умов, що впливають на виплату пенсії.

Так, згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 2262 пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду (ч. 2 ст. 60 Закону № 2262).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 2262 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи рішення суду.

За правилами ст. 59 Закону № 2262 відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, ст. 50 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) регламентує утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону № 1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 1058 відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Донецькій області рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Згідно з цим рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області вирішило вважати пенсію за вислугу років, яка виплачена ОСОБА_1 в період з 30 квітня 2016 року по 31 серпня 2020 року в загальній сумі 295 409,02 грн, переплатою, що підлягає поверненню пенсійному органу шляхом стягнення з пенсії позивача в розмірі щомісячної пенсії до повного погашення переплати.

В якості підстави виникнення переплати пенсійний орган зазначив «неповідомлення про працевлаштування».

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 належить перевірити на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Як було вказано вище, ст. 60 Закону № 2262 пов`язує виникнення у пенсіонера обов`язку відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду у вигляді зайво одержаних сум пенсії з невиконанням пенсіонером обов`язку повідомити пенсійному органу про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В контексті спірних правовідносин ГУ ПФУ в Донецькій області вважає такою обставиною факт поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на виконання рішення суду, що мало місце після призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262.

Такий висновок пенсійного органу суд вважає безпідставним, оскільки ч. 2 ст. 2 Закону № 2262 передбачає припинення виплати пенсії саме у зв`язку з повторним прийняттям на службу особи, якій призначена пенсія за вислугу років.

Водночас поновлення незаконної звільненої особи на попередній роботі (посаді) на виконання рішення суду не є повторним прийняттям на службу в розумінні ч. 2 ст. 2 Закону № 2262.

Правова оцінка цій обставини надана Першим апеляційним адміністративним судом в постанові від 23 квітня 2021 року у справі № 200/114/21-а.

Серед іншого, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у пенсійного органу підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з посиланням на ч. 2 ст. 2 Закону № 2262.

Отже, за висновком суду, ГУ ПФУ в Донецькій області не довело належними та допустимими доказами факт того, що ОСОБА_1 не виконав обов`язку, передбаченого ст. 60 Закону № 2262, а саме не повідомив пенсійний орган про обставини, що спричиняють припинення виплати пенсії за вислугу років.

Так само відповідач не довів належними та допустимими доказами факт зловживань з боку позивача внаслідок подання документів із свідомо неправильними відомостями тощо, з якими утримання надміру виплачених сум пенсій пов`язує ст. 50 Закону № 1058.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» підлягає визнанню протиправним.

Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним в п. п. 1, 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.

Оскільки рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали в утриманні сум пенсії, не підлягають задоволенню, оскільки правові наслідки для позивача створює саме рішення пенсійного органу, яке визнано судом протиправним, а не дії пенсійного органу, вчинені на його виконання.

Суд встановив, що на підставі рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» ГУ ПФУ в Донецькій області за період з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2022 року утримало 18 125,76 грн.

Докази, які б дозволяли суду зробити обґрунтований висновок, що після 30 червня 2022 року пенсійний орган припинив утримання з пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру», суду не надані.

За цих обставин діючи відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, фактично утримані (відраховані) з його пенсії за вислугу років на підставі рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області утриматися від вчинення певних дій, а саме від стягнення сум з пенсії, не підлягають задоволенню, оскільки в цьому аспекті належним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення пенсійного органу, на підставі якого він здійснює утримання коштів з пенсії.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо строку звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд в постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20 зазначив наступне:

«16. У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

17. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017)».

Предметом спору у справі є рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Суд встановив, що відрахування з пенсії позивача на виконання рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» відповідач розпочав з 01 жовтня 2021 року. Листом від 07 жовтня 2021 року відповідач повідомив позивачеві про відрахування з пенсії на підставі рішення від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

Отже про порушення своїх прав ОСОБА_1 повинен був дізнатися в жовтні 2021 року.

Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру» позивач отримав в листопаді 2021 року.

Докази, які б свідчили, що позивач був обізнаний про існування рішення, яке є предметом спору, до жовтня 2021 року, суду не надані.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 21 січня 2022 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду, встановленого абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як учасник бойових дій позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Докази здійснення інших судових витрат позивач не надав, а тому судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, фактично утримані (відраховані) з його пенсії за вислугу років на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 листопада 2020 року № 166/1 «Про стягнення сум пенсії, виплачених надміру».

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 15 листопада 2022 року.

Суддя Т.О. Кравченко