Справа № 320/4340/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №320/4340/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Вишгородської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, прийнятого у порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської міської ради, в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 17.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:247:0029, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти;

зобов`язати відповідача на найближчому пленарному засіданні сесії Вишгородської міської ради, розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:247:0029, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, у порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 адміністративний позов задоволено:

визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради Київської області, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 17.10.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:247:0029, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти;

зобов`язати Вишгородську міську раду Київської області (код ЄДРПОУ - 04054866) на найближчому пленарному засіданні сесії Вишгородської міської ради Київської області, розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:247:0029, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, у порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України;

відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні;

стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), сплачені ним судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яноста дві) грн 40 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Вишгородської міської ради Київської області (код ЄДРПОУ - 04054866).

Відповідач вважає, що при прийнятті зазначеного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 у розмірі 3000 (три тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Вишгородської міської ради.

Відповідач вказує, що представник позивача неодноразово виступає представником та/або заявником в Київському окружному адміністративному суді з ідентичними позовними заявами (різницею виступає тільки предмет позову - розмір земельної ділянки, місце розташування тощо). Отже, зміна адреси та площі земельної ділянки не є правовим аналізом, як зазначено в договорі «Про надання професійної правничої допомоги» та потреба в часі на складання ідентичної позовної заяви є необґрунтованою, оскільки, тексти позовних заяв, що подаються адвокатом за матовим Р.В. до суду є ідентичними.

На думку відповідача, вищенаведені факти дають підстави стверджувати про фіктивність надання професійної правничої допомоги та їх оплати для стягнення коштів на користь позивача, що спростовує факт реальності падання професійної правничої допомоги.

Відповідач вказує, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду наразі перебуває більше 60 ідентичних позовів за участю ОСОБА_2 як позивача так і представника позивачів і стягнення витрат на правничу допомогу є нічим іншим ніж зловживанням гр. ОСОБА_2 своїми правами.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 17.01.2006 Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

17.10.2021 позивач направив на адресу Вишгородського міського голови клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки приблизною площею 0,10 гектара, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:247:0029, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти.

До вказаного клопотання позивач додав копії: свого паспорту, графічного розташування ділянки, договору на представника; свідоцтва адвоката.

Дане клопотання було прийнято та зареєстровано відповідачем 18.10.2021, однак не розглянуто.

Вважаючи, що відповідач допускає бездіяльність, чим порушує права позивача такий звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що не розгляд клопотання позивача у відповідності до вимог ст.ст. 118-121 Земельного кодексу України, зокрема, відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи ніяким чином не спростовано правомірність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. Отже, суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Верховного Суду у справах №755/9215/15-ц, №815/1479/18, №640/10548/19, №280/2635/20, дійшов висновку про підтвердження позивачем факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у сумі 3000 грн.

Зважаючи на те, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів не надає оцінки спірному рішенню в іншій частині.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 17.12.2020 у справі №808/1849/18, від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 20.01.2021 у справі №120/3929/19-а.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В позовній заяві представником позивача було заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії:

Договору про надання правової допомоги №47/5 від 04.05.2021, згідно п. 4.1.1 ціна за один час роботи складає 1 500 грн.;

Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 11.09.2021 №1149352 Серії АІ;

Акт виконаних послуг від 12.05.2022 за договором №47/5 від 04.05.2021 про надання правової допомоги (адвокатських послуг), згідно якого на складання і подання позовної заяви було витрачено 2 години, а ціна адвокатських послуг складає 3 000 грн.;

Розрахунок адвокатських послуг від 12.05.2022 за договором №47/5 від 04.05.2021 про надання правової допомоги (адвокатських послуг);

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який позивач понесе і які очікує понести в зв`язку із розглядом позовної заяви в київському окружному адміністративному суді до Вишгородської міської ради і укладанням договору №47/5 від 04.05.2021.

Відповідно до частин 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу вказаної норми вбачається, що саме відповідач має у відповідному клопотанні обґрунтувати завищення суми правничої допомоги.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Колегія суддів приходить до висновку, що у суду з`являється право оцінити співмірність заявлених до стягнення витрат лише після заявлення клопотання про зменшення розміру таких, а ні як ні з власної ініціативи, на що і вказують вимоги ч. 6 ст. 134 КАС України.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись приписами статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №815/1479/18, від 15.07.2020 у справі №640/10548/19, від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а, від 03.08.2022 у справі №280/4264/21.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач в суді першої інстанції заперечень щодо клопотання про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу не подавав.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує відносно обсягу виконаних робіт адвоката, таких як написання позовної заяви, які на думку відповідача є необґрунтованим, оскільки представник позивача супроводжує багато подібних справ до Вишгородської міської ради та підготовлені ним позовні матеріали суттєво не відрізняються.

Колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на правову допомогу, втім сума таких витрат, на думку колегії суддів, підлягає зменшенню.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі №362/3912/18 та додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі №301/2534/16-ц.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

З огляду на викладене, проаналізувавши належним чином матеріали справи та долучені представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу на загальну суму 3 000 грн. не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої необхідності) та є завищеними та підлягає зменшенню до 2 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача частини витрат на правову допомогу, понесених останнім в суді першої інстанції, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородської міської ради задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року змінити в мотивувальній та резолютивних частинах.

Викласти абзац 5 резолютивної частини на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року в наступній редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), сплачені ним судовий збір у розмірі 992 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) 40 коп. (сорок копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Вишгородської міської ради Київської області (код ЄДРПОУ - 04054866).»

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов