Справа № 360/1764/22
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2022 року Справа № 360/1764/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області, відповідно до якої позивач, з урахуванням уточнення від 20.09.2022, просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 днів у 2016 році, 14 днів - у 2017 році, 14 днів - у 2018 році та 14 днів - у 2019 році виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення - 20 листопада 2020 року;

зобов`язати Головне управління національної поліції в Луганській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію як учаснику бойових дій тривалістю 14 днів у 2016 році, 14 днів - у 2017 році, 14 днів - у 2018 році та 14 днів - у 2019 році виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення - 20 листопада 2020 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 04 квітня 2016 року ОСОБА_1 надано статус учасник бойових дій. При цьому, за період проходження служби у ГУНП у Луганській області, а саме у 2016 році, у 2017 році, у 2018 році та у 2019 році позивачу не була нарахована та виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, тривалістю 14 днів у 2016 році, 14 днів - у 2017 році, 14 днів - у 2018 році та 14 днів - у 2019 році. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою суду від 16.09.2022 позовну заяву адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою від 26.09.2022 про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 03.10.2022 відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення без розгляду позову адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Головне управління Національної поліції в Луганській області позов не визнало, про що 29.09.2022 подало відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, законодавством не передбачена. В законі відсутні норми, які б визначали виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

ОСОБА_1 звільнено з 23.11.2020 наказом ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с. В наказі від 20.11.2020 № 1335 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції зазначається, «…з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 38 діб…».

ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення 23.11.2020, про що свідчить наявність у позивача витягу з наказу про звільнення, який надано до позовної заяви.

Крім того 26.11.2020 з позивачем був проведений остаточний розрахунок при звільненні у томи числі компенсація за невикористану відпустку у році звільнення.

Спірні правовідносини фактично виникли з приводу невиплати позивачу під час звільнення компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2019 роки. При цьому єдиним юридичним документом, у якому визначена кількість днів невикористаної відпустки яка підлягає компенсації є наказ ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с.

Позивач наказ ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с про своє звільнення не оскаржував, відтак, даний наказ є чинним та продовжує встановлювати для позивача спірні юридичні наслідки, а отже визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2019 є передчасними за відсутності визнання судом протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Таким чином, на думку відповідача, доки наказ ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с, який є єдиним індивідуальним актом, що порушує, на думку позивача, його права, свободи та інтереси, не буде визнаний судом протиправним та скасований в частині окремих положень, зокрема в частині встановлення кількості днів невикористаної відпустки які підлягають компенсації, а тому у відповідача відсутній обов`язок нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2019 роки.

Згідно довідки УКЗ ГУНП в Луганській області № 3631/111/19-2022 від 26.09.2022, позивачу на підставі наказу ГУНП в Луганській області № 483 о/с від 07.07.2017 надавалась додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учаснику бойових дій з 01.07.2017 по 14.07.2017, який на той час проходив службу на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Новодружеського відділення поліції Лисичанського відділу поліції ГУНП в Луганській області.

Таким чином вимогу позивача щодо компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 взагалі вважає необґрунтованою.

З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, у період з 09.12.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 23.11.2020 - у Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 04.04.2016 серії НОМЕР_3 , витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с, довідка Головного управління Національної поліції в Луганській області про проходження служби позивачем.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , заступника командиру взводу №2 роти №2 батальйону поліції особливого призначення Головного управлiння Нацiональної поліції в Луганськiй областi звільнено зі служби за ст. 77 ч. l п. 2 (через хворобу), з 23.11.2020, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленнi: 23 роки 03 місяці 12 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 15 років 03 мiсяцi 18 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зi служби в полiцiї та стаж служби в полiцiї для її виплати складає 23 роки, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 38 діб, встановивши відсоток премії за листопад 2020 року 59,22%.

Відповідно до довідки відповідача від 26.09.2022 №363/111/19-2022 вбачається, що позивачу за період служби з 01.01.2016 по 01.12.2019 в ГУНП в Луганській області надавалась додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учаснику бойових дій, з 01.07.2017 по 14.07.2017, на підставі наказу №483 о/с від 07.07.2017. З приводу надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій у 2016, 2018 та 2019 роках, позивач не звертався.

Отже, вищевказаною довідкою та наказом №483 о/с від 07.07.2017 підтверджено, що позивачем у 2017 році було використано відпустку 14 днів, як учаснику бойових дій, із збереженням грошового забезпечення.

При цьому відповідачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що за період служби з 01.01.2016 по 01.12.2019 в ГУНП в Луганській області позивачу не надавалась додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учаснику бойових дій у 2016, 2018 та 2019 роках, оскільки позивач не звертався з рапортами щодо її надання та, відповідна компенсація за вказану відпустку позивачу при звільненні не нараховувалася та не виплачувалася.

Судом установлено, що спірним є право позивача на компенсацію невикористаних ним у 2016, 2018 та 2019 роках днів додаткової відпустки, як учасником бойових дій. При цьому, вимоги позивача щодо компенсації невикористаної ним у 2017 році додаткової відпустки, як учасником бойових дій, є непоґрунтованими, оскільки позивачем така відпустка була використана, що не спростовано позивачем.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з 2016 року, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій від 04.04.2016 серії НОМЕР_3 .

За приписами статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Службовий час і час відпочинку поліцейських регулюється статтями 91-93 Закону № 580-VIII.

Приписами частини другої статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За приписами частини дев`ятої та десятої статті 93 Закон № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 259 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2016 р. за № 657/28787, виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пункті 3 цього розділу.

Так, пункт 3 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, підтвердженням безпосередньої участі в Заходах для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією про визначення граничної чисельності поліцейських, що можуть бути залучені в Заходах, накази про відрядження (залучення) поліцейських до складу сил та засобів (у межах визначеної центральним органом управління граничної чисельності) та витяг із розпорядчого документа одного із органів військового управління (Генерального штабу Збройних сил України, штабу АТО, Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, штабів оперативно-тактичних угруповань, інших уповноважених органів) про включення і виключення поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у Заходах.

Крім того, відповідно до абзацу 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі Порядок № 260) встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Слід зазначити, що в частині десятій статті 93 Закону № 580-VIII та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про невикористану в році звільнення відпустку без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Відповідно до частини першої та другої статті 94 Закон № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті четвертої Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а.

При вирішені справи суд враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означитиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейського учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.05.2020 по справі № 360/4127/19, а також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Таким чином, на момент звільнення позивача відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, за 2016, 2018 та 2019 роки.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що при звільненні позивача він мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у 2016, 2018 та 2019 роках.

Посилання відповідача на те, що позивач під час проходження служби в спірний період не звертавя з відповідними рапортами щодо надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд вважає безпідставними з мотивів, викладених у рішенні.

Доводи відповідача стосовно того, що неоскарження позивачем наказу про звільнення є підставою для визнання позову передчасним, суд вважає незмістовними, оскільки відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу позивача про звільнення, при цьому розрахунок кількості днів та сум компенсації за невикористані дні відпусток також належить до повноважень відповідача.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, які слід частково задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: вулиця Вілєсова, будинок 1, місто Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Є. Петросян