Справа № 400/3972/22
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 р.м. ОдесаСправа № 400/3972/22

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

12.09.2022 року;

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного у межах виконавчого провадження №53924330;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт, який було накладено на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанов державного виконавця від 22.01.2020 року, від 28.01.2020 року, від 29.05.2020 року, від 17.03.2021 року, у межах виконавчого провадження №53924330.

В обґрунтування позову зазначено, що в травні 2017 року заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову ВП №53924330 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа постанови Одеської митниці ДФС про стягнення з позивача штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 689706,18 грн. В межах вказаного виконавчого провадження постановою від 22.01.2020 року винесено постанову про арешт майна боржника; 28.01.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках у банках; 29.05.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В лютому 2021 року виконавче провадження ВП №53924330 передано Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) та в березні 2021 року головним державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Разом з цим, в травні 2021 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу із застереженням щодо можливості повторного пред`явлення виконавчого документа у строк до 28.08.2021 року.

Посилаючись на положення ст.ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а також ту обставину, що виконавчі дії по виконавчому провадженню не проводяться, позивач вказує, що із завершенням виконавчого провадження (закінчення виконання виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа з різних підстав) державний виконавець у відповідній постанові має зазначити наслідки таких виконавчих дій, а саме про зняття арешту з майна боржника.

З огляду на те, що на момент завершення виконавчого провадження державним виконавцем не вчинено дій щодо зняття арешту на майно, а також скасування інших заходів примусового виконання, у тому числі і за зверненням позивача, останній вимушений звернутись із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження №53924330.

Зобов`язав відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, який було накладено на все майно ОСОБА_1 постановами державного виконавця від 22.01.2020, від 28.01.2020, від 29.05.2020 та від 17.03.2021 у виконавчому провадженні №53924330.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з посиланням на положення ст. 41 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що на державу покладаються позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Незняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є протиправною бездіяльністю виконавця і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання виконавця зняти арешт з майна боржника.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального і процесуального права, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням п. 20 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» і помилково не враховано, що норми чинного законодавства не передбачають обов`язку державного виконавця припинити заходи примусового характеру у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, сам факт пропуску стягувачем строку щодо повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання не дає правових підстав для скасування арешту майна боржника, оскільки обставини дотримання стягувачем цих строків встановлюються державним виконавцем із прийняттям відповідного рішення.

Наголошуючи на відсутності підстав, передбачених приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з майна боржника, не виконанні боржником вимог виконавчого документа, апелянт вказує на повну необґрунтованість адміністративного позову та відсутність правових обставин для його задоволення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 12.05.2017 року Одеська митниця ДФС звернулась до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про примусове виконання постанови Одеської митниці ДФС від 25.01.2017 року №0951/50000/16 щодо стягнення із ОСОБА_1 штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 689706,18 гривні.

15.05.2017 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53924330 з виконання постанови Одеської митниці ДФС від 25.01.2017 року №0951/50000/16.

22.01.2020 року заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про арешт майна боржника.

28.01.2020 року заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках у банках.

29.05.2020 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

11.02.2021 року заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про передачу виконавчого провадження №53924330 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

25.02.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №53924330 для подальшого його виконання в примусовому порядку.

17.03.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

25.05.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також, у постанові зазначено, що повторно виконавчий документ може бути пред`явлено для виконання в строк до 28.08.2021 року.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження №53924330, постанова Одеської митниці ДФС від 25.01.2017 року №0951/50000/16 щодо стягнення з позивача штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів повністю невиконана.

Одночасно, згідно Інформації про виконавче провадження, стан виконавчого провадження №53924330: завершено.

04.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування арешту майна та коштів боржника по виконавчому провадженню №53924330.

Розглянувши заяву, у задоволенні вказаних вимог відмовлено, про що позивача повідомлено листом від 10.08.2022 року №6960.

Так, як на підставу для залишення вимог заявника без задоволення, орган державної виконавчої служби зазначив, що повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження.

З посиланням на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, державною виконавчою службою вказано, що зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження чи відновлення виконавчого провадження може мати місце на підставі відповідної постанови виконавця у разі стягнення з божника суми коштів, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню.

У статті 10 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За правилами ч.ч. 3, 4, 5 ст. 37 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу) у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 40 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Зокрема, у ч. 4 вказаної статті Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Слід зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 48 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 52 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб - підприємців здійснюється за правилами, визначеними цією статтею.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 68 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Одночасно, слід враховувати, що статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Таким чином, на державу покладаються позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності.

Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а отже наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, у тому числі, але без виключення на грошові кошти, інші об`єкти майна чи майнові права, за умови відсутності виконавчого провадження та вчинення відповідних виконавчих дій і майнових претензій стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння цим майном.

Одночасному врахуванню підлягає й те, що відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 12 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно обставин справи, виконавчий документ, за яким стягувачем є державний орган, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону повернуто державним виконавцем 25.05.2021 року.

В силу положень ч. 5 ст. 12 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII, повторне пред`явлення виконавчого документа може бути реалізовано у строк до 28.08.2021 року, що також відповідає роз`ясненню державного виконавця у відповідній постанові.

Як не заперечується учасниками та підтверджується відомостями з Реєстру виконавчих проваджень, орган стягнення правом на повторне звернення із виконавчим документом не скористався, виконавче провадження з приводу виконання постанови митниці на момент виникнення спірних правовідносин не здійснюється.

У тому числі, не знаходять свого обґрунтованого та документального підтвердження доводи апелянта про здійснення виконавчих дій в межах цього виконавчого провадження з приводу виконання постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, витрат виконавчого провадження тощо.

З огляду на те, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа, на момент виникнення спірних правовідносин виконавче провадження не здійснюється, інші дії державного виконавця не проводяться, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що повідомлені позивачем обставини давали державному виконавцю правові підстави для вирішення в установленому порядку питання щодо зняття арешту з майна боржника, накладеного у межах відповідного виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв