Справа № 200/4303/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року Справа№200/4303/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України, Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

08 вересня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 1, Мінветеранів), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Мінветеранів, оформлене протоколом від 23 грудня 2021 року № 14, про відмову ОСОБА_2 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Мінветеранів призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченої Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області суми.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року позовна заява була залишена без руху.

Недоліки позовної заяви усунені у строк та у спосіб, що встановлені судом.

29 вересня 2022 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

28 жовтня 2022 року суд постановив ухвалу, якою залучив до участі у справі другого відповідача Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі відповідач 2, Міжвідомча комісія); встановив другому відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву; у зв`язку з залученням другого відповідача розпочав розгляд справи спочатку.

28 жовтня 2022 року суд постановив ухвалу про поновлення строку звернення до суду.

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час відкриття провадження у справі, так і на час розгляду цієї справи по суті триває широкомасштабна військова агресія Російської Федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 15 вересня 2021 року він звернувся до Мінветеранів з заявою про призначення одноразової грошової допомоги на підставі Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551) як учаснику бойових дій та особі з інвалідністю внаслідок війни. Своє звернення обґрунтовував погіршенням стану здоров`я та встановленням інвалідності ІІ групи.

Листом від 29 грудня 2021 року № 13650/04/09.1-12 Мінветеранів повідомило, що його заява розглянута Міжвідомчою комісією та прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що така допомога йому вже виплачена Головним управлінням Національної поліції України після встановлення інвалідності ІІІ групи. Рішення оформлене протоколом від 23 грудня 2021 року № 14.

Вважаючи це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Позивач покликався норми на п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) та стверджував, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Приписами ч. 3 ст. 100 Закону № 580 передбачено, що у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені.

Позивач зазначав, що 02 лютого 2021 року при звільненні з органів Національної поліції йому первинно була встановлена інвалідність ІІІ групи з причини «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції», у зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Донецькій області виплатило йому одноразову грошову допомогу.

Однак правовий статус ветеранів війни та учасників бойових дій визначений Законом № 3551 та відповідно до ст. 7 цього Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизан, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, до яких серед інших, віднесено поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо у районах та у період здійснення зазначених заходів (п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551).

Позивач вказував на те, що під час первинного огляду йому встановлена інвалідність ІІІ групи, причиною якої зазначено «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції», з 13 квітня 2021 року йому встановлена інвалідність ІІІ групи з причини «захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», а з 09 вересня 2021 року змінено групу інвалідності з ІІІ на ІІ із зазначенням причини «захворювання одержано під час безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення».

Позивач покликався на п. 6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 336 (далі Порядок № 336), відповідно до якого, якщо протягом двох років особам, зазначеним в абз. абз. 2-5 п. 2 цього Порядку, після первинного встановлення інвалідності при повторному огляді встановлено вищу групу інвалідності згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором одержувача одноразової грошової допомоги, що передбачено ч. 7 ст. 16-3 Закону № 3551 та п. 4 Порядку № 336.

З огляду на викладене позивач вважав своє звернення до Мінветеранів з заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок «захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», обґрунтованим та законним.

На переконання позивача, факт попередньої виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 3 групи під час проходження служби в поліції не є підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, а лише вказує на необхідність виплати одноразової грошової допомоги з урахування попередньої виплати, що була здійснена Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.

Просив задовольнити позов.

Відповідач 1 Мінветеранів позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач 1 доводив, що у спірних правовідносинах він та Міжвідомча комісія діяли в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Відповідач 1 вказував на те, що в 2014-2016 роках ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції; в період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

27 жовтня 2020 року позивач був звільнений зі служби в поліції за станом здоров`я.

Відповідно до довідки МСЕК від 02 лютого 2021 року серії 12 ААБ № 782819 після первинного огляду позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності з 23 грудня 2020 року з причиною інвалідності: «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції».

У зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок: «захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції» Головне управління Національної поліції в Донецькій області відповідно до ст. ст. 97, 99 Закону № 580 в 2021 році призначило та виплатило одноразову грошову допомогу в розмірі 158 900,00 грн.

Після повторного огляду МСЕК згідно з довідкою від 13 квітня 2021 року серії 12 ААБ № 782908 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з 06 квітня 2021 року з причиною інвалідності: «захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення».

Після чергового огляду МСЕК згідно з довідкою від 09 вересня 2021 року серії 12 ААВ № 369051 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 07 вересня 2021 року з причиною інвалідності: «захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення».

У зв`язку із цим 15 вересня 2021 року позивач отримав посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Мінветеранів з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, відповідно до Закону № 3551.

Мінветеранів розглянуло відповідну заяву та листом від 08 жовтня 2021 року повідомило позивача, що відповідно до п. 9 Порядку № 336 вирішення порушеного заявником питання належить до повноважень Міжвідомчої комісії. Після надходження уточненої інформації Міжвідомча комісія розгляне заяву ОСОБА_1 та прийме відповідне рішення, про яке він буде повідомлений додатково.

Мінветеранів листом від 08 жовтня 2021 року звернулось до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради з клопотанням повідомити підстави надання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни; 27 вересня 2021 року до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України з клопотанням надати інформацію, чи не отримував позивач одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до інших законів.

Після отримання уточненої інформації Мінветеранів внесло подані позивачем матеріали на розгляд Міжвідомчої комісії.

23 грудня 2021 року Міжвідомча комісія на своєму засіданні розглянула заяву ОСОБА_1 та на підставі листа Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 30 вересня 2021 року прийняла рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551 у зв`язку з призначенням одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 580.

Листом від 29 грудня 2021 року Мінветеранів повідомило ОСОБА_1 про рішення, прийняте Міжвідомчою комісією.

Мінветеранів наголошувало, що Міжвідомча комісія є окремим суб`єктом владних повноважень, який наділений окремими від Мінветеранів дискреційними повноваженнями, що полягають у можливості вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених Порядком № 336, а саме: повернути документи; призначити або відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги.

Мінветеранів не уповноважене приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки це рішення приймає саме Міжвідомча комісія, яка є окремим суб`єктом владних повноважень, який непідконтрольний Мінветеранів.

Відповідно до Положення про Міністерство у справах ветеранів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1175 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2022 року № 772) (далі Положення № 1175), Мінветеранів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності (далі ветерани), членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (далі - члени сімей ветеранів).

Згідно з абз. 2 пп. 14 п. 4 Положення № 1175 Мінветеранів організовує та координує роботу з питань призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону № 3551.

Однак, «організація та координація роботи з питань призначення одноразової грошової допомоги» та безпосереднє прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги є різними повноваженнями.

Відповідач 1 доводив, що рішення, яке оскаржує позивач, прийняла Міжвідомча комісія, яка є окремими суб`єктом владних повноважень. Мінветеранів виконало свої повноваження та передало документи позивач до Міжвідомчої комісії та повідомило позивача про прийняте Міжвідомчою комісією рішення, отже Мінветеранів не порушило права позивача.

Позовні вимоги про зобов`язання Мінветеранів прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідач 1 вважав безпідставними.

Відповідач 1 покликався на ч. 7 ст. 13 Закону № 3551, п. 9 Порядку № 336 та стверджував, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги або рішення про відмову в її призначенні приймає Міжвідомча комісія, а не Мінветеранів.

Рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги прийняла Міжвідомча комісія на своєму засіданні 23 грудня 2021 року, а не відповідач.

У зв`язку з тим, що відповідач 1 не уповноважений призначати одноразову грошову допомогу, позовна вимога про зобов`язання Мінветеранів прийняти рішення про її призначення позивачу не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач 1 доводив, що рішення Міжвідомчої комісії про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень та не підлягає скасуванню у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 9 Порядку № 336 Міжвідомча комісія розглядає подані документи, запитує інформацію в органах, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, стосовно виплати або невиплати такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит, а також у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких подані документи, заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або рішення про відмову в її призначенні.

Відповідно до п. 2 розділу V Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України від 26 лютого 2021 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 521/36143 (далі Положення № 43), Міжвідомча комісія розглядає подані документи, запитує інформацію в органах, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону, стосовно виплати або невиплати такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит, а також у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких подані документи, заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні за формою, наведеною в додатку 2 до цього Положення.

У відповідь на запит Мінветеранів від 27 вересня 2021 року Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України листом від 30 вересня 2021 року повідомив, що позивачу в 2021 році Головним управління Національної поліції в Донецькій області призначена та виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок: «захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції» в сумі 158 900,00 грн.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580 право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського мають особи у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Ч. 2 ст. 97 Закону № 580 визначено порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

В пп. 4 п. 4 розділу І Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2016 року № 163/28293, визначені випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, а саме: яке пов`язане з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону) обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у пп. пп. 1, 2 цього пункту.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 100 Закону № 580 одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським. Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Позивач визнає, що після отримання ІІІ групи інвалідності він реалізовував своє право на отримання одноразової грошової допомоги через Головне управління Національної поліції в Донецькій області відповідно до Закону № 580.

Відповідач 1 вказував на те, що ОСОБА_1 інвалідність вперше була встановлена з 02 лютого 2021 року (ІІІ група), у зв`язку з чим він вже отримав одноразову грошову допомогу на підставі Закону № 580, що самим позивачем не заперечується.

Після повторного огляду МСЕК згідно з довідкою від 13 квітня 2021 року серії 12 ААБ № 782908 позивачу підтверджена ІІІ група інвалідності з причиною інвалідності: «захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення».

Після чергового огляду МСЕК згідно з довідкою від 09 вересня 2021 року серії 12 ААВ № 369051 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з причиною інвалідності: «захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення».

Відповідач 1 наголошував, що в подальшому позивачу інвалідність вже не встановлювалася, (оскільки вона в нього вже була), а була змінена група інвалідності на ІІ групу з 09 вересня 2021 року з причиною інвалідності: «захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення».

Законом № 3551 передбачено, що грошова допомога одноразова, тобто виплачується один раз саме у зв`язку з встановленням інвалідності, а не зміною групи чи причини такої інвалідності, і тому правових підстав для виплати другої одноразової допомоги позивачу немає.

Позивач реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності відповідно до Закону № 580.

Позивач, звертаючись до Мінветеранів, вже отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності, що самим позивачем не оспорюється.

Відповідно до пп. 2 п. 17 Порядку № 336 призначення та виплата одноразової грошової допомоги не проводиться у разі отримання від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, інформації стосовно призначення такої допомоги особам; відповідно до пп. 7 п. 4 розділу V Положення № 43 Міжвідомча комісія відмовляє в призначенні одноразової грошової допомоги у разі виявлення факту призначення особі одноразової грошової допомоги відповідно до Закону або інших законів України.

Таким чином, оскільки позивачу вже була виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності відповідно до Закону № 580 Міжвідомча комісія прийняла правомірне рішення про відмову у призначенні ще однієї одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551.

Отже, ч. 7 ст. 13 Закону № 3551, пп. 2 п. 17 Порядку № 336 та пп. 7 п. 4 розділу V Положення № 43 Міжвідомча комісія та Мінветеранів діяли обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Просив відмовити в позові.

Відповідач 2 Міжвідомча комісія правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 12 жовтня 2001 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції.

В періоди з 01 лютого 2015 року до 06 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що підтверджено довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, яка видана Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області 06 вересня 2019 року за № 5414/05/12-2019.

Наказом від 27 листопада 2020 року № 503о/с «По особовому складу» старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , дільничний офіцер поліції сектору превенції Слов`янського відділу поліції, був звільнений зі служби в поліції з 01 грудня 2020 року за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

Вислуга років на 01 грудня 2020 року складала: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 17 років 03 місяці 21 день, у пільговому обчисленні 23 роки 08 місяців 03 дні.

Наказ від 27 листопада 2020 року № 503о/с виданий на підставі рапорту ОСОБА_1 від 17 листопада 2020 року, свідоцтва про хворобу № 667/СНП, виданого медичною (військово-лікарською) комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» 02 листопада 2020 року.

02 лютого 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками первинного огляду ОСОБА_1 встановила йому безстроково з 23 грудня 2020 року інвалідність ІІІ групи; причина інвалідності «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 782819.

Також позивачу первинно одноразово встановлений ступінь втрати професійної працездатності 40% на 02 лютого 2021 року; причина втрати працездатності: «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції», про що свідчить довідка визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії 13 ААА № 050012, видана на підставі акта огляду МСЕК № 48.

12 березня 2021 року на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285 та протоколу засідання МВЛК від 12 березня 2021 року № 5 медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» прийняла постанову № 5, згідно з якою старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на час звільнення зі служби в поліції, тобто станом на 01 грудня 2020 року, одночасно мав:

1. ряд захворювань, причиною виникнення яких визначено: «Захворювання, ТАК, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення»;

2. ряд захворювань, причиною виникнення яких визначено: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції».

Крім того постанова МВЛК від 12 березня 2021 року № 5 передбачала скасування п. 11 у свідоцтві про хворобу від 02 листопада 2020 року № 667/СНП.

13 квітня 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 встановила йому безстроково з 06 квітня 2021 року інвалідність ІІІ групи; причина інвалідності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 782908.

Також позивачу повторно одноразово встановлений ступінь втрати професійної працездатності 40% на 12 березня 2021 року; причина втрати працездатності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка про визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА № 050036, видана на підставі акта огляду МСЕК № 170.

09 вересня 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками огляду ОСОБА_1 встановила йому безстроково з 07 вересня 2021 року інвалідність ІІ групи; причина інвалідності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 369051.

Також позивачу повторно одноразово встановлений ступінь втрати професійної працездатності 80% на 12 березня 2021 року; причина втрати працездатності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка про визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА № 050191, видана на підставі акта огляду МСЕК № 401.

15 вересня 2021 року Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради видало ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_3 , яке підтверджує, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідач 1 Міністерство у справах ветеранів України (ідентифікаційний код: 42657144) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Згідно з п. 1 Положення про Міністерство у справах ветеранів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1175 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2020 року № 276) (далі Положення № 1175) Мінветеранів є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінветеранів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності (далі ветерани), членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (далі члени сімей ветеранів).

Мінветеранів відповідно до покладених на нього завдань організовує та координує роботу з питань надання, позбавлення статусу учасника бойових дій та призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону № 3551, що передбачено пп. 14 п. 4 Положення № 1175.

Відповідач 2 Міжвідомча комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Міжвідомча комісія діє на підставі Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Мінветеранів від 26 лютого 2021 року № 43 «Про затвердження Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено (далі Положення № 43).

Положення № 43 визначає порядок створення, організації та роботи, основні функції та завдання Міжвідомчої комісії.

Згідно з п. 2 розділу І Положення № 43 Міжвідомчу комісію утворює Мінветеранів відповідно до п. 5 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, п. 6 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час надання волонтерської допомоги в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, бойових дій та збройного конфлікту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 604, п. 7 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 336, та п. 3 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які виконували бойове (службове) завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з військовими формуваннями інших держав і незаконними збройними формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 203.

Одним із основних завдань Міжвідомчої комісії є призначення одноразової грошової допомоги особам, зазначеним у п. п. 11-14 ч. 2 ст. 17 Закону № 3551, у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (пп. 6 п. 1 розділу ІІ Положення № 43).

Серед іншого Міжвідомча комісія має право розглядати документи, надіслані особами, зазначеними в п. п. 11-14 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 щодо призначення одноразової грошової допомоги; уточнювати інформацію про осіб, стосовно яких подано документи, заслуховувати пояснення цих осіб, свідків та представників державних органів; приймати рішення про призначення (відмову в призначенні) особам одноразової грошової допомоги, зазначеної у пп. пп. 5, 6 п. 1 цього розділу; повертати документи щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі, якщо інвалідність не пов`язана з обставинами, визначеними в п. п. 11-14 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 (пп. пп. 5, 6, 9, 13 п. 2 розділу ІІ Положення № 43

Відповідно до п. 1 розділу V Положення № 43 рішення про призначення одноразової грошової допомоги в разі […] інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання деяких категорій осіб відповідно до Закону № 3551 міжвідомча комісія приймає на підставі поданих […] особами, зазначеними в п. п. 11-14 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551, документів, визначених п. п. 7, 8 Порядку № 336.

Згідно з п. 2 розділу V Положення № 43 Міжвідомча комісія розглядає подані документи, запитує інформацію в органах, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, стосовно виплати або невиплати такої допомоги особам, щодо яких здійснений запит, а також у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких подані такі документи, заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні за формою, наведеною в додатку 2 до цього Положення.

Відповідно до пп. 7 п. 4 розділу V Положення № 43 Міжвідомча комісія відмовляє в призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі виявлення факту призначення особі одноразової грошової допомоги відповідно до Закону (крім випадку, передбаченого абз. 6 п. 6 Порядку № 336) або інших законів України.

П. 6 розділу V Положення № 43 передбачено, що рішення міжвідомчої комісії про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги може бути оскаржене в судовому порядку.

Міжвідомча комісія складається з голови, який є представником Міністерства у справах ветеранів України, першого заступника голови, заступника голови, секретаря та інших членів міжвідомчої комісії (п. 1 розділу VІ Положення № 43).

Відповідно до п. 2 розділу VІ Положення № 43 до складу міжвідомчої комісії входять представники Міністерства у справах ветеранів України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Національної поліції України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної фіскальної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби.

Персональний склад міжвідомчої комісії на підставі пропозицій міністерств, інших центральних органів виконавчої влади чи інших державних органів і представників громадських об`єднань, зазначених у п. 2 цього розділу, затверджується наказом Міністерства у справах ветеранів України (п. 3 розділу VІ Положення № 43).

Відповідно до п. 1 розділу VІІ Положення № 43 формою роботи міжвідомчої комісії є засідання, які проводять щонайменше один раз на місяць (за наявності документів для розгляду).

Згідно з п. 2 розділу VІІ Положення № 43 організацію проведення засідань міжвідомчої комісії здійснює Міністерство у справах ветеранів України.

Рішення міжвідомчої комісії ухвалюються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів міжвідомчої комісії, присутніх на засіданні (п. 5 розділу VІІ Положення № 43).

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Міжвідомчої комісії з заявою, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551 у зв`язку з тим, що 09 вересня 2021 року йому встановлена ІІ група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 80%.

Заявник зазначив, що одноразову грошову допомогу раніше отримував 15 червня 2021 року від Головного управління Національної поліції в Донецькій області у зв`язку з встановленням 02 лютого 2021 року інвалідності ІІІ групи.

Разом з заявою від 15 вересня 2021 року позивач надав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; картку фізичної особи платника податків; посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи серії НОМЕР_4 ; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 369051; довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА № 050191.

Листом від 08 жовтня 2021 року № 10592/09/09.1-21 Мінветеранів повідомило позивачеві, що на підставі п. 9 Порядку № 336 звернулося до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради для уточнення інформації щодо підстав надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Мінветеранів роз`яснило позивачеві, що після надходження уточненої інформації його заяву розгляне Міжвідомча комісія на своєму засіданні та прийме відповідне рішення, про яке позивач буде повідомлений додатково.

У відповідь на запит Мінветеранів від 27 вересня 2021 року № 10017/09/09.1-21 листом від 30 вересня 2021 року № 4589/29/2/03-2021 Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України повідомив, що за інформацією, наданою Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, відповідно до ст. ст. 97, 99 Закону № 580 у 2021 році ОСОБА_1 призначена та виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, в сумі 158 900,00 грн.

23 грудня 2021 року Міжвідомча комісія на своєму засіданні розглянула заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (протокол від 23 грудня 2021 року № 14).

Як свідчить п. 20 протоколу від 23 грудня 2021 року № 14, Міжвідомча комісія вирішила відмовити позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551 у зв`язку з призначенням одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (лист Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 30 вересня 2021 року № 4589/29/2/03-2021).

23 грудня 2021 року Міжвідомча комісія прийняла рішення № 14/ІІІ/20/1, яким відмовила ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пп. 2 п. 17 Порядку № 336 у зв`язку з отриманням від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, інформації стосовно призначення такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит.

Підстава: лист Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 30 вересня 2021 року № 4589/29/2/03-2021; протокол Міжвідомчої комісії від 23 грудня 2021 року № 14.

Листом від 29 грудня 2021 року № 13650/04/09.1-21 Мінветеранів повідомило позивачеві про розгляд його заяви від 15 вересня 2021 року на засіданні Міжвідомчої комісії та прийняття нею рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

Міністерство покликалося на ч. 7 ст. 13 Закону № 3551, відповідно до якої особам, зазначеним у п. п. 11-15 ч. 2 ст. 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності.

Зазначило, що відповідно до п. 4 Порядку № 336 у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.

Крім того, згідно з пп. 2 п. 17 Порядку № 336 призначення та виплата одноразової грошової допомоги не проводиться у разі отримання від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, інформації стосовно призначення такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит.

Враховуючи викладене Міністерство повідомило ОСОБА_1 , що згідно з протоком Міжвідомчої комісії від 23 грудня 2021 року № 14 прийнято рішення відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551 у зв`язку з призначенням одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (лист Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 30 вересня 2021 року № 4589/29/2/03-2021).

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Соціальний захист поліцейських регламентує розділ ІХ Закону № 580.

Ст. 97 Закону № 580 передбачена одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону № 580 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі:

визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580);

визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580).

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України, що передбачено ч. 2 ст. 97 Закону № 580.

Розміри одноразової грошової допомоги визначені ст. 99 Закону № 580.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 Закону № 580 розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 3, інвалідності:

а) I групи 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 4, інвалідності:

а) I групи 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Призначення одноразової допомоги регламентує ст. 100 Закону № 580.

При цьому, ч. 5 ст. 100 Закону № 580 визначено, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 вересня 2017 року № 788), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року № 163/28293, (далі Порядок та умови № 788).

Відповідно до п. 8 Порядку та умов № 788 якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Підставою для такої виплати є довідка органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати, видана фінансовим підрозділом цього органу, установи, організації, підрозділу, за останнім місцем отримання ОГД.

Згідно з п. 9 Порядку та умов № 788 у разі коли одержувачі ОГД одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 580, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших актів законодавства України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав, за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.

Суд встановив, що у зв`язку з встановленням 02 лютого 2021 року інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, у ОСОБА_1 виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до приписів Закону № 580.

Позивач реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених Законом № 580, що підтверджено листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 30 вересня 2021 року № 4589/29/2/03-2021, згідно з яким в 2021 році Головне управління Національної поліції в Донецькій області виплатило йому одноразову грошову допомогу в розмірі 158 900,00 грн. Ця обставина визнається сторонами.

158 900,00 грн, тобто 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (станом на 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений в розмірі 2 270,00 грн), це сума одноразової грошової допомоги, яка призначалася внаслідок визначення поліцейському інвалідності ІІІ групи з причин, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580, тобто внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

При цьому суд вважає за необхідне відзначити те, що на час встановлення інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, ОСОБА_1 не мав можливості скористатися передбаченим ч. 5 ст. 100 Закону № 580 правом вибору підстави, за якою мали здійснюватися призначення та виплата одноразової грошової допомоги.

Цей висновок суду ґрунтується на тому, що за результатами первинного огляду МСЕК 02 лютого 2021 року позивачу була встановлені інвалідність ІІІ групи лише внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, тобто з 02 лютого 2021 року у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності тільки з підстав, передбачених Законом № 580, а не іншими законам.

В подальшому, а саме 12 березня 2021 року, медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» прийняла постанову № 5, згідно з якою ОСОБА_1 на час звільнення зі служби в поліції, тобто станом на 01 грудня 2020 року, одночасно мав:

ряд захворювань, причиною виникнення яких визначено: «Захворювання, ТАК, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення»;

ряд захворювань, причиною виникнення яких визначено: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції».

Крім того постанова МВЛК від 12 березня 2021 року № 5 передбачала скасування п. 11 в свідоцтві про хворобу від 02 листопада 2020 року № 667/СНП, на підставі якого був виданий наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

13 квітня 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 встановила йому безстроково з 06 квітня 2021 року інвалідність ІІІ групи; причина інвалідності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 782908.

Встановлення інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, надавало ОСОБА_1 , по-перше, право на одноразову грошову допомогу в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату відповідно до пп. «в» п. 3 ч. 1 ст. 99 та п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580; по-друге, право на одноразову грошову допомогу не лише за Законом № 580, але й за Законом № 3551, та, як наслідок, право вибору підстави, за якою має призначатися така допомога (ч. 5 ст. 100 Закону № 580). Однак позивач був позбавлений цих прав через помилковість висновків щодо причин настання інвалідності, допущених під час його первинного огляду МСЕК.

Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551) визначає правовий статус ветеранів війни.

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 3551 діяв в редакції від 01 серпня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

П. 11 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни визначає ст. 13 Закону № 3551.

Згідно з ч. 7 ст. 13 Закону № 3551 особам, зазначеним у п. п. 11-15 ч. 2 ст. 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

П. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» в редакції від 01 серпня 2021 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).

При цьому, ч. 7 ст. 3551 Закону № 3351 передбачено, якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статуту» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 336 (далі Порядок № 336).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 336 діяв в редакції від 03 квітня 2021 року.

П. 2 Порядку № 336 визначає одержувачів одноразової грошової допомоги.

Згідно з абз. 2 п. 2 Порядку № 336 до одержувачів одноразової грошової допомоги належать категорії осіб, які перелічені в п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону № 3351.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 336 одноразова грошова допомога призначається у разі встановлення інвалідності особам, зазначеним в абз. абз. 2, 3, 4 та 5 п. 2 цього Порядку, - з дати, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 4 Порядку № 336 у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п. 6 Порядку № 336 одноразова грошова допомога в разі встановлення інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання призначається та виплачується особам, зазначеним в абз. абз. 2, 3, 4 та 5 п. 2 цього Порядку, залежно від групи інвалідності в таких розмірах:

400 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи;

300 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи;

250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Розмір одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання особам, зазначеним в абз. абз. 2, 3, 4 та 5 п. 2 цього Порядку, визначається виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність.

Якщо протягом двох років особам, зазначеним в абз. абз. 2-5 п. 2 цього Порядку, після первинного встановлення інвалідності при повторному огляді встановлено вищу групу інвалідності згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку № 336 особи, зазначені в абз. абз. 2, 3, 4 та 5 п. 2 цього Порядку, подають міжвідомчій комісії заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності.

До заяви додаються копії таких документів:

посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів і має відповідну відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п. 9 Порядку № 336 Міжвідомча комісія розглядає подані документи, запитує інформацію в органах, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3351, стосовно виплати або невиплати такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит, а також у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких подані документи, заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або рішення про відмову в її призначенні.

Згідно з п. 10 Порядку № 336 Міжвідомча комісія протягом трьох робочих днів після прийняття рішення інформує органи, уповноважені виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, про осіб, щодо яких прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги, та подає Мінветеранів рішення і списки осіб, щодо яких прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги (далі - списки), із зазначенням обсягу коштів, необхідних для виплати такої допомоги, за формою згідно з додатками 1 та 2 до цього Порядку.

Відповідно до п. 11 Порядку № 336 Мінветеранів не пізніше ніж через 14 робочих днів подає відповідно до Порядку використання коштів резервного фонду бюджету, постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 415, Кабінетові Міністрів України звернення та списки з відповідними розрахунками для виділення коштів із резервного фонду державного бюджету.

Мінветеранів після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про виділення коштів із резервного фонду державного бюджету для виплати одноразової грошової допомоги та їх надходження на рахунок Мінветеранів перераховує відповідні кошти структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) для подальшого їх спрямування структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчим органам міських рад з питань соціального захисту населення (далі орган соціального захисту населення) (п. 12 Порядку № 336).

Згідно з п. 13 Порядку № 336 Міжвідомча комісія не пізніше ніж через п`ять робочих днів після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про виділення коштів із резервного фонду державного бюджету для виплати одноразової грошової допомоги надсилає структурним підрозділам з питань соціального захисту населення рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідним особам.

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення не пізніше ніж через три робочих дні надсилають зазначене рішення органам соціального захисту населення.

Органи соціального захисту населення не пізніше ніж через три робочих дні письмово повідомляють осіб, зазначених у рішенні міжвідомчої комісії, про надходження такого рішення та необхідність звернення за отриманням одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п. 14 Порядку № 336 одноразова грошова допомога виплачується на підставі рішення міжвідомчої комісії щодо призначення одноразової грошової допомоги органами соціального захисту населення за місцем реєстрації проживання або перебування: осіб, зазначених в абз. абз. 2, 3, 4 та 5 п. 2 цього Порядку, - уразі настання інвалідності.

П. 17 Порядку № 336 визначені випадки, за яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не проводиться.

Зокрема, згідно з пп. 2 п. 17 Порядку № 336 призначення та виплата одноразової грошової допомоги не проводиться у разі отримання від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, інформації стосовно призначення такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит.

Відповідно до п. 18 Порядку № 336 рішення міжвідомчої комісії про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги може бути оскаржене в судовому порядку.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Міжвідомчою комісією рішення від 23 грудня 2021 року № 14/ІІІ/20/1, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пп. 2 п. 17 Порядку № 336 у зв`язку з отриманням від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону № 3551, інформації стосовно призначення такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит.

Саме рішення Міжвідомчої комісії від 23 грудня 2021 року № 14/ІІІ/20/1, а не протокол засідання цієї комісії, створює для позивача правові наслідки та потребує оцінки судом на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Суд встановив, що 02 лютого 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками первинного огляду ОСОБА_1 встановила йому з 23 грудня 2020 року інвалідність ІІІ групи; причина інвалідності «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 782819.

12 березня 2021 року медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» прийняла постанову № 5, згідно з якою ОСОБА_1 на час звільнення зі служби в поліції, тобто станом на 01 грудня 2020 року, одночасно мав:

ряд захворювань, причиною виникнення яких визначено: «Захворювання, ТАК, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення»;

ряд захворювань, причиною виникнення яких визначено: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції».

Крім того постанова МВЛК від 12 березня 2021 року № 5 передбачала скасування п. 11 в свідоцтві про хворобу від 02 листопада 2020 року № 667/СНП.

13 квітня 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 встановила йому з 06 квітня 2021 року інвалідність ІІІ групи; причина інвалідності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 782908.

09 вересня 2021 року Обласна медико-соціальна експертна комісія № 1 м. Краматорськ за наслідками огляду ОСОБА_1 встановила йому безстроково з 07 вересня 2021 року інвалідність ІІ групи; причина інвалідності: «захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення», про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 369051.

15 вересня 2021 року у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання одержаного під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення, позивач звернувся до Міжвідомчої комісії з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі Закону № 3551.

При цьому на момент звернення до Міжвідомчої комісії ОСОБА_1 вже отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на підставі Закону № 580.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 03 грудня 2020 року у справі № 573/1006/17, від 16 квітня 2019 року у справі 822/975/18, від 27 березня 2018 року у справі № 760/8809/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 757/35262/14-а, де вказано, що правова природа одноразової грошової допомоги полягає у наданні державою, крім основних видів соціального захисту, передбачених ст. 46 Конституції України, права особі одноразово скористатися отриманням грошової суми коштів, як додатковою компенсацією за Законом № 580 або іншим законом, зокрема, Законом № 3551.

Принцип правової визначеності у правовідносинах, пов`язаних з отриманням одноразової грошової допомоги полягає у тому, що скориставшись таким правом, зокрема, відповідно до Закону № 580, особа позбавлена можливості у майбутньому повторно претендувати на отримання такого ж виду соціальної допомоги, як одноразова грошова допомога відповідно до інших законів, зокрема, Закону № 3551.

Водночас поза увагою Міжвідомчої комісії залишився той факт, що ОСОБА_1 внаслідок помилкового висновку МСЕК щодо причини інвалідності був позбавлений можливості реалізувати своє право на вибір підстави, за якою має намір отримати одноразову грошову допомогу.

Праву ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги у належному розмірі кореспондує обов`язок уповноважених державою органів забезпечити реалізацію цього права шляхом прийняття рішення про проведення відповідної виплати, а факт попередньої виплати йому такою допомоги у неналежному розмірі (70 розмірів прожиткового мінімуму, установлених законом для працездатних осіб, замість 250 розмірів прожиткового мінімуму, установлених законом для працездатних осіб) через помилку, допущену при визначенні причини інвалідності, не може бути підставою для відмови у здійсненні спірної виплати у розмірі, на який має право позивач за станом здоров`я у відповідності до законодавчо встановлених гарантій.

Крім того, Міжвідомча комісія не надала оцінку тій обставині, що за наслідками повторного огляду МСЕК 09 вересня 2021 року, тобто в межах дворічного строку після первинного встановлення інвалідності, ОСОБА_1 встановлена вища група інвалідності (ІІ замість ІІІ), що відповідно до п. 6 Порядку № 336 дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі та зумовлює виникнення у Міжвідомчої комісії обов`язку прийняти рішення про проведення виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми.

Факт попередньої виплати особі одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи у зв`язку з захворюванням, яке внаслідок проходження служби в поліції, не є причиною для відмови у здійсненні запитуваної виплати, а вказує лише на необхідність виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення Міжвідомчої комісії від 23 грудня 2021 року № 14/ІІІ/20/1 не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки воно прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС), а тому підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС з метою забезпечення повного та ефективного відновлення порушеного права позивача також належить застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання Міжвідомчої комісії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2021 року про призначення одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Покладаючи цей обов`язок на Міжвідомчу комісію, суд виходить з того, що згідно з Положенням № 336 та Положенням № 43 вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги належить до повноважень саме цього суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує ту обставину, що підставою для відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги є проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону № 580, а не дотримання умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, визначених п. 8 Порядку № 336, тому належним способом захисту порушеного права позивача є покладання на Міжвідомчу комісію обов`язку повторно розглянути заяву позивача, а не призначити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 3551 у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченої Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області суми.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мінветеранів не підлягають задоволенню, оскільки у спірних правовідносинах відповідач 1 діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС).

Позивач просив відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС).

Положення ч. ч. 1 та 2 ст. 134 КАС відповідають п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» № R (81) 7, який передбачає, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами ч. 5 ст. 134 КАС розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому згідно з ч. 7 ст. 134 КАС обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз положень ст. 134 КАС зумовлює висновок, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язані з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, має бути доведений стороною в процесі.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ч. 9 ст. 139 КАС передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень КАС дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15 березня 2019 року по справі № 826/7778/17.

В постанові від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076 видами адвокатської діяльності серед іншого є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

1. Акт здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги за договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 15 липня 2021 року, між адвокатом Овчаренком О.О. та Сухановим Є.В., який є додатком до договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2022 року.

Відповідно до цього акта згідно з договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 05 вересня 2022 року адвокат Овчаренко О.О., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4137, що видане Донецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 30 листопада 2011 року, надав ОСОБА_1 юридичні (адвокатські) послуги в такому об`ємі:

05 вересня 2022 року ознайомлення та аналіз документів ОСОБА_1 стосовно його звільнення зі служби в НП, медичними документами, іншими матеріалами для звернення до суду за захистом порушених прав, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, оцінка правової позиції судів України, складання договору про надання юридичних послуг 2 години 2 000,00 грн;

06-07 вересня 2022 року складання позовної заяви, роздруківка позовної заяви, підготовка копій матеріалів (копіювання матеріалів на 36 сторінках, засвідчення належним чином копій на 36 сторінках), складання акта надання юридичних послуг та акта здійснення розрахунку, направлення позову до Донецького окружного адміністративного суду 3 години 3 000,00 грн.

Всього на момент звернення до суду з позовною заявою 5 годин 5 000,00 грн.

В акті зазначено, що ОСОБА_1 сплатив адвокату узгоджений сторонами гонорар в розмірі 5 000,00 грн готівкою 07 вересня 2022 року; 07 вересня 2022 року адвокат Овчаренко О.О. отримав грошові кошти.

2. Акт надання юридичних (адвокатських) послуг від 07 вересня 2022 року, в якому відображені аналогічні відомості щодо характеру правової допомоги (послуг), кількості витраченого часу та вартості, що і в акті здійснення розрахунків за надані юридичні (адвокатські) послуги.

В акті зазначено, що підписанням цього акта ОСОБА_1 підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень договору від 05 вересня 2022 року.

Суд зауважує, що договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 05 вересня 2022 року, який в силу приписів п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС та Закону № 5076 є належним та необхідним доказом для встановлення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, суду не наданий.

За цих обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані саме з цією справою; відповідність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу умовам договору від 05 вересня 2022 року, а тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн не підлягають присудженню на користь позивача.

Докази понесення сторонами інших судових витрат суду не надані.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Міністерства у справах ветеранів України (ідентифікаційний код: 42657144, місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, буд. 12), Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, буд. 12) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23 грудня 2021 року № 14/ІІІ/20/1.

3. Зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2021 року про призначення одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року.

Суддя Т.О. Кравченко