Справа № 320/1137/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року № 320/1137/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Київській області у підтвердженні йому пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) за період роботи у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканізації №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцер ківського ВО «Білоцерківшина» з 30.03.1993 по 28.02.1999, оформлену рішеннями комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 29.09.2020 № 5523/03-16 та від 11.11.2020 № 7268/03-16

- визнати протиправними дії Білоцерківського ОУПФ України щодо не зарахування йому періоду роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 до пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) за період роботи у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» при призначенні пенсії відповідно до рішення від 27.08.2019 № 06 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати йому період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» до пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) та здійснити перерахунок пенсії за віком на піль гових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальноо бов`язкове державне пенсійне страхування" з дня настання права на вказану пенсію, а саме з 10.09.2019.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що пенсійним органом при призначенні йому пенсії протиправно не було враховано період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» до пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 відкрито провадження у справі за правилам спрощеного позовного провадження.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського ОУПФУ від 27.08.2019 № 06 гр. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком (робота за Списком № 1) з 10.09.2019.

Як слідує з матеріалів справи, при призначенні позивачу пенсії враховано страховий стаж - 52 роки 8 місяців 1 днів, додаткові роки за Списком № 1 20 років 4 місяці.

Позивачу стало відомо, що при призначенні пенсії йому не було враховано період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» до пільгового стажу.

У зв`язку з цим позивач 08.07.2020 звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з проханням зарахувати йому до пільгового стажу період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина».

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника при ГУ ПФУ у Київській області від 29.09.2020 № 5523/03-16, позивачу відмовлено у підтвердженні пільгового стажу за Списком № 1, оскільки йому вже призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 10.09.2019.

Позивач 08.10.2020 звернувся на урядову «гарячу» лінію Пенсійного фонду У країни із зверненням, у якому просив посприяти у вирішенні спірного питання, а саме щодо зарахування періоду роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у виробничому об`єднанні Білоцерківшина до пільгового стажу роботи по Списку № 1.

Листом від 06.11.2020 № 28746-26961/Л-03/8-2800/20 Пенсійний фонд України зобов`язав відповідача з посиланням на пункт 2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років», повторно розглянути звернення щодо підтвердження пільгового стажу.

Рішенням Комісії від 11.11.2020 № 7268/03-16 відмовлено позивачу у підтвердженні стажу роботи в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці за Списком № 1 з 30.03.1993 по 28.02.1999.

Як слідує з рішення від 11.11.2020, гр. ОСОБА_1 за записами трудової книжки з 30.03.1993 по 28.02.1999 працював у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканізації № 1, 2 підготовчому, ЦСП Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» (з 24.10.1996 ВАТ «РОСАВА»), державна реєстрація якого припинена за судовим рішенням 02.06.2020.

За заявою від 15.08.2019 гр. Лісовому призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 10.09.2019.

На дату звернення за призначенням пенсії ВАТ «РОСАВА» не було ліквідовано, отже, підстав для розгляду питання підтвердження роботи в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці за Списком № 1 на Комісії не було.

Судом встановлено, що позивач з 30.03.1993 по 28.02.1999 працював у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканізації № 1, 2 підготовчому, ЦСП Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» (з 24.10.1996 ВАТ «РОСАВА»), що підтверджується копією трудової книжки від 14.05.1991 серія НОМЕР_1 , архівною довідкою Білоцерківської міської ради Київської області від 22.12.2020 № 2163/06-03, довідкою ПрАТ «РОСАВА» від 11.07.2019 № 139, архівним витягом Білоцерківської міської ради Київської області від 22.12.2020 № 2165/06-03, архівним витягом Білоцерківської міської ради Київської області від 22.12.2020 № 2166/06-03, архівним витягом Білоцерківської міської ради Київської області від 22.12.2020 № 2164/06-03.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон), який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно ст. 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з абзацом 10 ч. 3, ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 N 383 (надалі також - Порядок N 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно з п. 10 Порядку N 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та. у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом цих норм вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому слід зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Відтак, трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи у вищевказані періоди на підприємстві. Наведені записи трудової книжки про роботу за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день.

Однак, пенсійний орган всупереч зазначеним вимогам Закону протиправно не зарахував періоди роботи позивача, які входять до пільгового стажу роботи по Списку № 1.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Так, під час роботи по професіям, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, застосовуються постанова Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, від 16.01.2003 року №36, від 24.06.2016 року №461.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Посади, на яких працював позивач у спірні періоди, зараховані до переліку посад з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком №2 затвердженого постановами Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 № 10, від 11.03.1994 № 162.

Відповідно до положень пункту 4 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Таким чином, умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, та документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути, зокрема, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-183а13 та від 25.11.2014 у справі №21-519а14..

На підтвердження проведення атестації робочих місць за умовами праці і відповідності нормативним актам про охорону праці та правильності віднесення до категорії із небезпечними і важкими умовами праці у ВО «Білоцерківшина» позивачем надано висновок наказ Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» від 20.10.1994 № 1124 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за списками №1 і № 2».

У той же час суд наголошує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Крім того, Законом України „Про пенсійне забезпечення" передбачено призначення пенсій за віком на пільгових умовах при додержанні певних вимог, зокрема, особам, зайнятим на роботах із шкідливими i важкими умовами праці, призначаються пільгові пенсії за списками № 1 та № 2, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Таким чином, відмова пенсійного органу у включення до пільгового стажу роботи по Списку № 1 період роботи позивача з 30.03.1993 по 28.02.1999 є протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати період роботи позивача з 30.03.1993 по 28.02.1999 до пільгового стажу роботи по Списку № 1, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» до пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) та здійснити перерахунок пенсії за віком на піль гових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальноо бов`язкове державне пенсійне страхування" з дня настання права на вказану пенсію, а саме з 10.09.2019 є обґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Київській області у підтвердженні гр. ОСОБА_1 пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) за період роботи у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканізації №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцер ківського ВО «Білоцерківшина» з 30.03.1993 по 28.02.1999, оформлену рішеннями комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 29.09.2020 № 5523/03-16 та від 11.11.2020 № 7268/03-16.

Визнати протиправними дії Білоцерківського ОУПФ України щодо не зарахування гр. ОСОБА_1 період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 до пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) за період роботи у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» при призначенні пенсії відповідно до рішення від 27.08.2019 № 06 року.

Зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати гр. ОСОБА_1 період роботи з 30.03.1993 по 28.02.1999 у цеху технологічних поточних систем електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання в цехах вулканіза ції №1, 2 підготовчому ЦПС Білоцерківського ВО «Білоцерківшина» до пільгового стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (Список № 1) та здійснити перерахунок пенсії за віком на піль гових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальноо бов`язкове державне пенсійне страхування" з дня настання права на вказану пенсію, а саме з 10.09.2019.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.