Справа № 440/8768/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 р.Справа № 440/8768/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Гіглава О.В., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.11.2021 року у справі № 440/8768/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 року №Ф-12200-13 Головного управління ДПС у Полтавській області щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску станом на 31.05.2021 року на суму 12712,48 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року у справі № 440/8768/21 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 червня 2021 року №Ф-12200-13.

Стягнуто на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року у справі № 440/8768/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Оскільки позивачка зареєстрована як особа, яка здійснює незалежну професійну (адвокатську) діяльність, у неї, відповідно, існує обов`язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 року №Ф-12200-13 є правомірною.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, та наполягала на її задоволенні, посилаючись на доводи, аналогічні наведеним у скарзі.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 23.12.2011 року на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23.12.2011 року № 33 позивачка отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1127 (а.с. 10).

12.03.2012 року позивачка взята на облік в органі Пенсійного фонду України в Карлівському районі як платник єдиного внеску, що підтверджується повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску від 31.01.2013 року №22 (а.с. 11).

Згідно даних трудової книжки позивачки, з 01.10.2018 року по 18.02.2020 року вона працювала в ФБУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» на посаді начальника сектору з претензійно-позовної роботи юридичного відділу, а з 20.02.2020 року працює юрисконсультом Красноградського РРСЦ ПрАТ «Харківенергозбут» (а.с. 26-27).

Головним управлінням ДПС у Полтавській області (далі ГУ ДПС у Полтавській області) відносно позивачки винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.06.2021 року №Ф-12200-13 на суму 12712,48 грн. (а.с. 12).

Не погодившись з вищевказаною вимогою, позивачка звернулась до контролюючого органу зі скаргою, в якій просила її скасувати (а.с. 29-36).

Рішенням Державної податкової служби України №15694/6/99-00-06-02-01-06 від 09.07.2021 року за наслідками розгляду скарги позивачки вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.06.2021 року №Ф-12200-13 на суму 12712,48 грн. залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 37-39).

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога ГУ ДПС у Полтавській області від 07.06.2021 року №Ф-12200-13 про визначення недоїмки з єдиного внеску у розмірі 12712,48 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

У відповідності до підпункту 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною 1 ст. 13 Закону №5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (ч. 2 ст. 13 Закону №5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У відповідності до частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Колегія суддів зазначає, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вищенаведені положення дають підстави дійти висновку про те, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція була наведена у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19, від 05.12.2019 року у справі №260/358/19, від 05.03.2020 року у справі №460/943/19.

Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону №2464-VІ, пунктом 5 частини 1 якої передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ до платників єдиного внеску.

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнятою особою та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом у постанові від 28.03.2019 у справі №820/6324/17.

Не є спірною обставиною у цій справі, що борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску у сумі 12712,48 грн., згідно оскаржуваної вимоги №Ф-12200-13 від 07.06.2021 року, сформований податковим органом станом на 31.05.2021 року за період січень-грудень 2020 року, про що також зазначено в апеляційній скарзі.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що з 01.10.2018 року по 18.02.2020 року позивачка працювала в ФБУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» на посаді начальника сектору з претензійно-позовної роботи юридичного відділу, а з 20.02.2020 року - юрисконсультом Красноградського РРСЦ ПрАТ «Харківенергозбут».

Згідно виписки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, єдиний внесок за позивачку як за застраховану особу, протягом 2020 року сплачено її страхувальниками - роботодавцями (ідентифікаційні коди 00156392 та 42206328) (а.с. 25).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у вищевказаний період позивачка була найманим працівником, отримувала заробітну плату, та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом 2020 року за неї сплачували її роботодавці.

Будь-яких доказів того, що позивачка здійснювала незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин (як самозайнята особа), та отримувала дохід від такої діяльності, матеріали справи не містять.

Жодних доводів та доказів щодо здійснення позивачкою незалежної професійної діяльності у вищевказаний період, та отримання доходу від такої діяльності не містить і апеляційна скарга.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на відсутність даних про здійснення позивачкою протягом 2020 року незалежної професійної діяльності, як самозайнятою особою, та одержання доходу від такої діяльності, визначена спірною вимогою сума боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, фактично спричиняє подвійну його сплату, що суперечить меті запровадження державою консолідованого страхового внеску.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 року №Ф-12200-13, і, відповідно, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції та правильності судового рішення не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про наявність у позивачки обов`язку зі сплати єдиного внеску з тих підстав, що вона зареєстрована як особа, яка здійснює незалежну професійну (адвокатську) діяльність, колегія суддів не приймає, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору. Аналогічний висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою 30.04.2021 року самостійно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, в якому визначено суму нарахованого єдиного соціального внеску 12712,48 грн., колегія суддів також не приймає, оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Наявні в матеріалах справи податкова декларація (за 2020 рік) та розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (за 2020 рік) будь-якої інформації про суми доходу та єдиного внеску не містять, як не містить взагалі жодної інформації, окрім позначень про дату подання, платника податку, та звітного періоду.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року у справі № 440/8768/21 суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року у справі № 440/8768/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 10.11.2022 року