Справа № 756/223/22
Суддя: Банасько І. М.
Дата ухвалення: 2022-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26.09.2022 Справа № 756/223/22
Номер провадження 2-а/756/64/22
Унікальний номер судової справи 756/223/22
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судових засідань Слуцького О.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

11.01.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Просить суд ухвалити рішення, яким постанову та протокол від 29.12.2021 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу відносно ОСОБА_1 закрити.

Вимоги позову мотивовані тим, що 29.12.2021 інспектором роти №4 батальйону №4 патрульної поліції у м. Києві Рулевич О.О. винесено стосовно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що позивачем порушено п. 8.7.3.е ПДР. Позивач вважає постанову такою, що винесена з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Так, 29.12.2021 о 08.40 год. позивач рухався на автомобілі «Тойота», д.н. НОМЕР_1 , по вул. Олекси Тихого зі своєю неповнолітньою дитиною. На перехресті з вул. Вадима Гетьмана горіло червоне світло та на світлофорі була зелена стрілка, що не світиться (п. 8.7.3 ПДР). Не маючи перешкод, він звернув направо та виїхав на вул. Вадима Гетьмана, пропустивши автомобіль патрульної поліції, що рухався смугою для маршрутних транспортних засобів. Одразу перелаштувався з полоси для руху маршрутних транспортних засобів у другий ряд (в межах переривистої лінії) та продовжив рух по вул. Вадима Гетьмана у бік Шулявського шляхопроводу. Перед Шулявським шляхопроводом, після знаку 5.12 ПДР перелаштувався у правий ряд з метою з`їзду з шляхопроводу на проспект Перемоги в бік м. Берестейська. На початку підйому на шляхопровід перед ним зупинився автомобіль патрульної поліції. Відкривши вікно автомобіля, позивач запитав причину зупинки. На що поліцейський, який перебував без засобів індивідуального захисту (маски), російською мовою повідомив позивачу, що той рухався у полосі для руху громадського транспорту. Позивач заперечив та показав на знак 5.12 ПДР, що знаходився позаду. Однак, поліцейський вказав позивачу на дорожню розмітку. На асфальті не було жодної розмітки та й згідно ПДР пріоритет у знаків дорожнього руху над дорожньою розміткою п. 8.2 ПДР. Зупинялись авто і водії намагались донести до поліцейського, що закінчилась смуга для руху маршрутного транспорту. На прохання до поліцейського звертатися державною мовою позивач почув відмову.

ОСОБА_1 зазначає, що між ним та поліцейськими відбувся конфлікт, внаслідок якого на позивача було вдягнуто кайданки. Всі зауваження щодо неправомірності дій поліцейських були залишені без уваги. Окрім того, відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позивач вважає, що поліцейськими було винесено оскаржувану постанову з істотним порушенням його прав та правових гарантій. Постанову було винесено на місці вчинення правопорушення, відразу після того, як правопорушення нібито було вчинене. За таких умов позивач не мав часу та фізичної можливості скористатися своїми правами, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою тощо.

Ухвалою суду від 14.02.2022 постановлено відкрити спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.05.2022 постановлено позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків 10 (десять) днів з дня вручення ухвали. Судом було встановлено, що позивачем не було подано до суду клопотання про поновлення строків звернення до адміністративного суду разом з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 26.08.2022 постановлено поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Ухвалою суду від 26.09.2022 постановлено провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії ААБ №280116 від 29.12.2021 закрити.

Представник відповідача 04.04.2021 отримав позовні матеріали, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без виклику учасників.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Як вбачається з постанови серії ЕАО №5192875 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.12.2021 о 08:41:17 в м. Києві по вул. Вадима Гетьмана, 11 керуючи транспортним засобом «Тойота», д.н. НОМЕР_1 , здійснив проїзд на червоне світло світлофору та на вимогу пред`явити посвідчення водія відмовився, чим порушив п. 8.7.3.е ПДР - порушення проїзду на заборонний червоний сигнал, або миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняючі рух, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в розмірі 510,00 грн.

За вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Так, відповідно до п. 8.7.3.е ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Судом встановлено, що оскаржувана позивачем постанова складена за порушення ним п. 8.7.3.е ПДР, а саме за проїзд на заборонний сигнал світлофора.

ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечує факт того, що він перетнув перехрестя, коли був увімкнений заборонний сигнал світлофора. Вказував, що 29.12.2021 о 08.40 год. рухався на автомобілі «Тойота», д.н. НОМЕР_1 , по вул. Олекси Тихого зі своєю неповнолітньою дитиною. На перехресті з вул. Вадима Гетьмана горіло червоне світло та на світлофорі була зелена стрілка, що не світиться (п. 8.7.3 ПДР). Не маючи перешкод, він звернув направо та виїхав на вул. Вадима Гетьмана, пропустивши автомобіль патрульної поліції, що рухався смугою для маршрутних транспортних засобів.

На переконання суду, жодних перешкод у виконанні вимог п. 8.7.3.е ПДР України позивач не мав, легковажно поставившись до них, чим наразив на небезпеку не лише себе, але і інших учасників дорожнього руху.

У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо вчиненого адміністративного правопорушення, позивач суду не надав.

Окрім того, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказує на неправомірність дій інспектора при складанні оскаржуваної постанови та при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Так, під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положення ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Окрім того, аналіз п. 2.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України, дає підстави для висновку про те, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення (зокрема, ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Окрім того, судом було досліджено постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 05.05.2022 у справі №760/2278/22 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як убачається з указаної постанови, судом було досліджено відеозапис подій, які мали місце 29.12.2021 о 08.45 год. Так у постанові зазначено, що з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, убачається, що після зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, останній з ними спілкувався зверхньо, на підвищених тонах, використовуючи ненормативну лексику, поводив себе імпульсивно, постійно сперечався з працівниками поліції, незважаючи на заборону, намагався поїхати з місця зупинки без дозволу працівника поліції, чим створював аварійну ситуацію на дорозі іншим часникам дорожнього руху, не підкорювався вимогам працівника поліції, проявляючи при цьому зухвалість, намагався використати службове посвідчення працівника КМДА, як вплив на працівників поліції. Результатом такої поведінки стало затримання, що оформлене протоколом адміністративного затримання ОСОБА_1 від 29.12.2021 року.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про відсутність належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень, а тому його дії по винесенню оскаржуваної постанови є правомірними.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, ст. 122, 251, 265, 283 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління патрульної поліції у м. Києві (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено - 26.09.2022.

Суддя І.М. Банасько