Справа № 440/8644/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 р.Справа № 440/8644/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 19.10.21 року по справі № 440/8644/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому прохала суд першої інстанції:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що відповідач протиправно не виплатив їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що пов`язана з невиплатою ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій прохала суд апеляційної інстанції скасувати повністю рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року в адміністративній справі №440/8644/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що вказане рішення суду є таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що в результаті не повного і не всебічного з`ясування обставин в даній адміністративній справі, суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року. Вказує, що судом першої інстанції також безпідставно не взято до уваги та не відображено в рішенні аргументи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання противоправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року (місяць, з якого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року) так, як визначення базового місяця індексації належить до компетенції відповідача під час нарахування сум індексації, а враховуючи, те що відповідачем суми індексації позивачу за спірний період не нараховано, задоволення судом першої інстанції позовних вимог у вказаній частині буде передчасним та спрямованим на захист ще не порушеного права. Посилається на те, що до 15.12.2015 року будь - яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Таким чином, базовий місяць для обрахунку не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника. Натомість, редакція пункту 5 Порядку №1078, яка діє після 15.12.2015 покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів). Тобто, з 15.12.2015 на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок (окладів). Зауважує, що у зв`язку із внесенням з 15.12.2015 змін до Порядку №1078 щодо визначення базового місяця, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 було запроваджено, що після внесених змін січень 2016 року стає місяцем, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації, тобто стає базовим місяцем для всіх категорій працівників, в тому числі й для військовослужбовців. Посилається на те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється індивідуально для кожного працівника (військовослужбовця) та залежить, в т.ч. від його просування по службі. Вважає, що доводи суду першої інстанції про необхідність застосування січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не є обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції застосовує до правовідносин за період з січня 2008 по грудень 2015 норму п.5 Порядку №1078 в редакції, яка діє з 01.12.2015. Окрім того, посилається на те, що судом першої інстанції також безпідставно не взято до уваги та не відображено в рішенні аргументи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача стосовно визнання протиправною бездіяльність відповідача, не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року (місяць з якого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року), так як визначення базового місяця індексації належить до компетенції відповідача під час нарахування сум індексації, а враховуючи те, що відповідачем суми індексації позивачу за спірний період не нараховано, задоволення судом першої інстанції позовних вимог у вказаній частині буде передчасним та спрямованим на захист ще не порушеного права. З огляду зазначене, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Позивачка не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

При цьому, позивачка подала до Другого апеляційного адміністративного суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій прохала провести розгляд її справи за її відсутності, посилаючись при цьому в обґрунтування своїх вимог на правові позиції, висловлені судом апеляційної інстанції, а також судом касаційної інстанції (Верховним Судом). У зв`язку з наведеним прохала суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали вимоги поданої скарги, прохали суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Позивачка, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивачка у спірний період проходила військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командира 831 бригади тактичної авіації Військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2029 №53-РС звільнена з військової служби з посади механіка центру засекреченого зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я) (а.с. 23).

06.07.2021 за вх №720 до Військової частини НОМЕР_1 від ОСОБА_1 надійшла заява про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", а також про надання довідки про нарахування заявниці індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року (а.с. 24).

Листом від 09.07.2021 вих.№951 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січні 2016 року - лютому 2018 році та відсутність для цього підстав (а.с. 25).

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року, звернулася до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, виходив з того, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року є протиправною, а тому відповідно і підлягають вимоги позивача зобов`язального характеру.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі по тексту - Закон "Про індексацію грошових доходів населення").

Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Приписами ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Пунктом 4 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно із пунктом 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постановах Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 р. (справа №638/9697/17), від 30.09.2019 р. (справа №750/9785/16-а), від 20.11.2019 р. у справі №522/11257/16-а.

Отже, заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 26.12.2019 р. по справі № 610/1175/17.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 09.07.2021 вих.№951 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січні 2016 року - лютому 2018 році та відсутність для цього підстав на її заяву про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", а також про надання довідки про нарахування заявниці індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Мотивуючи відмову, відповідач зазначив, що у межах наявного фінансування ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січні 2016 року - лютому 2018 року у Мінборони не було.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно, колегія суддів вважає, що обмежене фінансування (відсутність фінансового ресурсу) жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивачки права на нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.10.2019 у справі №825/1832/17 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

При цьому, відповідачем не надано належних доказів того, що ним протягом спірного періоду надсилались до відповідного органу потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Оскільки передбачена Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, який на момент проходження військової служби перебував у розпорядженні та на грошовому забезпеченні у відповідача, останній був зобов`язаний нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням індексації. Невиконання відповідачем такого обов`язку свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що була висловлена у постановах від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 23.10.2019 у справі №825/1832/17, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19.

Отже, з урахуванням того, що нарахування індексації грошового забезпечення за спірний період позивачу не було проведено, а особою відповідальною за здійснення такого нарахування є відповідач у складі якого ОСОБА_1 проходила військову службу, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивачки та відповідних висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що пов`язана з невиплатою ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Відповідно доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивачки у зазначеній вище частині, є необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище висновками.

Стосовно висловлених відповідачем у відзиві на позов доводів про те, що позивачкою було пропущено строки звернення до суду, передбачені ч.5 ст.122 КАС України, а саме місячний строк звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці") роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

На підставі викладеного вище, позивачкою не було пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами у даній справі, оскільки вони можуть бути пред`явлені без обмеження будь-яким строком.

Наведені вище висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26.11.2019 у справі №340/184/19.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині встановлення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення та доводам апеляційної скарги з приводу цього, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п.5 Порядку №1078 (в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, відповідно до приписів наведеної вище норми Порядку №1078 (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" були внесені значні зміни у Порядок №1078 у зв`язку з чим з 01.12.2015 вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.

Згідно п.5 Порядку № 1078 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Отже, із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.

Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" було збільшено грошове забезпечення військовослужбовців. Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.

Указ Президента України "Про внесення зміни до Указу Президента України від 14.04.1999 за №379 та визнання такими, що втратили чинність деяких указів Президента України" набрав чинності з 01.01.2008.

Отже, із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.

Тобто, із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 за №1013 місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації військовослужбовців є місяць наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець згідно з Постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, обчислення такого індексу за даними правилами відбувається незалежно від того, коли військовослужбовець прийнятий на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли встановлено чергове військове звання або встановлені різні надбавки, доплати і премії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260 (далі по тексту - Порядок № 260).

Відповідно до п. 2 Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Тобто, навіть за умов виплати у період проходження позивачкою військової служби відповідачем на користь позивачки щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, тобто збільшення розміру його грошового забезпечення, вказаним збільшенням не відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) позивачки.

Колегія суддів зазначає, що надалі підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) військовослужбовців, відбулось згідно з Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Доказів підвищення у період з 01.01.2008 року (після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007) по 28.02.2018 тарифної ставки (посадового окладу) позивачки матеріали даної справи не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 має бути нарахована з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни посадового окладу, тобто січня 2008 року.

Наведені вище висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, які були викладені у постанові від 23.08.2022 року по справі № 420/11641/21.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та не відображено в рішенні аргументи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача стосовно визнання протиправною бездіяльність відповідача, не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з встановленням базового місяця - січень 2008 року (місяць з якого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року), так як визначення базового місяця індексації належить до компетенції відповідача під час нарахування сум індексації, а враховуючи те, що відповідачем суми індексації позивачу за спірний період не нараховано, задоволення судом першої інстанції позовних вимог у вказаній частині буде передчасним та спрямованим на захист ще не порушеного права, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки в даному випадку, як вбачається зі змісту відзиву на позов та апеляційної скарги відповідача останній заперечує взагалі щодо встановлення базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) - січень 2008 року, тобто між сторонами міститься спір про розмір і щодо цієї складової індексації.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, здійснюючи нарахування індексації грошового забезпечення не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону. Наявність саме у роботодавця, яким у даному випадку є відповідач, повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі № 440/8644/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 14.11.2022 року