Справа № 160/9947/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2022 року Справа № 160/9947/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: 12.07.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 22.01.2022, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди з 03.08.1982 по 13.09.1982, з 01.04.1983 по 17.09.1984, з 18.09.1984 по 21.10.1986, з 22.10.1986 по 06.04.1999, з 30.04.1999 по 01.08.1999 та з 01.09.1999 по 25.05.2000;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19.02.2022.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/9947/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду від 18.07.2022 задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу позовної заяви у справі №160/9947/22; відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
16.08.2022 засобами поштового зв`язку від 12.08.2022 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач-1 не погоджується з позовними вимогами. В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначає, що ним за принципом екстериторіальності була розглянута заява позивача про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду цієї заяви у призначенні пенсії позивачу було відмовлено, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До стажу позивача не були зараховані періоди його роботи згідно з записами трудової книжки, оскільки порушено п.2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (відсутня печатка на першій (титульній) сторінці). Відповідач-1 зауважує, що під час розгляду заяви позивача діяв відповідно до чинного законодавства України в межах своєї компетенції. З огляду на викладене, відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
02.02.2022 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №160/9947/22, яке ухвалою суду від 08.08.2022 залишено без задоволення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалось.
Суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 18.07.2022 було витребувано: у позивача - засвідчені належним чином копії всіх сторінок трудової книжки; у відповідачів - належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.
26.07.2022 до суду від відповідача-1 надійшла заява, до якої були долучені копія оскаржуваного рішення та копія розрахунку стажу позивача (Форма РС-право). У заяві відповідач-1 зазначив, що немає можливості надати засвідчену копію пенсійної справи позивача, оскільки заява про призначення пенсії та всі документи, які були додані до неї, знаходяться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та доступ до підсистеми ІКІС ПФУ ППВП відсутній для перегляду електронної пенсійної справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач-2) у клопотанні про зупинення провадження у справі зазначило, що воно зареєстроване на території Херсонської міської територіальної громади, яка була включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або, які перебувають в тимчасовій окупації. Відповідач-2 вказує, що внаслідок уведення на території України воєнного стану та обмеження доступу до архівів документів, що містять персональні дані (в тому числі і до матеріалів паперової пенсійної справи позивача), а також з огляду на те, що рішення про зміну місця розташування Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Уряд не приймав (архівні документи з Херсонської області на підконтрольну Україні територію не переміщувалися) Головне управління позбавлене можливості належним чином здійснювати свої повноваження щодо захисту інтересів держави.
Згідно з ч.9 ст.80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмову у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.
Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
У період з 01.09.2022 по 12.09.2022 та з 14.09.2022 по 21.09.2022 суддя Кучугурна Н.В. перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується відповідною довідкою відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
22.01.2022 ОСОБА_1 (позивач) звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач-1) від 27.01.2022 №08 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

У цьому рішенні зазначено, що 22.01.2022 №39 звернувся гр. ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, військовий квиток, довідка з Центру зайнятості) загальний страховий стаж складає 19 років 3 місяці 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки порушено п.2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (відсутня печатка на першій (титульній) сторінці).

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з рішенням відповідача-1, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років (ч.2 ст.26).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, виходячи з наведених вище законодавчих актів, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, трудова книжка ОСОБА_1 Серія НОМЕР_2 містить записи про наступні періоди роботи позивача (мовою трудової книжки):

1) служба в рядах Советской Армии с 20.04.1980 по 14.05.82 (военный билет);

Высокопольский раймежколхозстрой

2) 03.08.1982. Зачислен на работу в качестве шофера;

3) 13.09.1982. Уволен с работы по ст.38 КЗОТ УССР;

4) 1.04.1983. Зачислен водителем 3-го класса у Высокопольский МКЗ;

5) 17.09.1984. Освободить от занимаемой должности в связи с переводом на работу в Высокопольскую райпрокуратуру ст.36 п.5 Кодекс о труде;

6) 18.09.1984. Принять на должность шофера первого класса Высокопольской прокуратуры;

7) 10.10.1986. Перевести в районный отдел народного образования водителем по согласованию обеих сторон.

8) 21.10.1986. Освободить от занимаемой должности в связи с переводом на должность водителя в Высокопольскую райпрокуратуру;

9) 22.10.1986. Принять водителем прокуратуры Высокопольского района;

9) 06.04.1999. Уволить с должности водителя прокуратуры Высокопольского района по собственному желанию, по согласованию сторон (ст.36 п.1 КЗОТ);

Високопільський районний центр зайнятості Херсонської області.

10) 30.04.1999. Розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.3 ст.28 та п. 1 «а» ст.29 Закону України «Про зайнятість населення»;

11) 01.08.1999. Відкладено виплату допомоги по безробіттю на 1 місяць відповідно до п.п. «в» п.2 ст.30 Закону України «Про зайнятість населення»;

12) 01.09.1999. Відновлено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.3 ст.28 та п. 1 «а» ст.29 Закону України «Про зайнятість населення»;

13) 25.05.2000. Закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. «з» п.1 ст.30 Закону України «Про зайнятість населення»;

14) 28.07.2000. Розпочата виплата матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення»;

15) 12.09.2000. Прийняти на посаду водія районної ради;

16) 12.09.2000. Вважати запис №15 від 12.09.2000р. недійсним;

17) 12.09.2000. Припинено виплату матеріальної допомоги відповідно до п.п. «а» п.1 ст.30 Закону України «Про зайнятість населення»;

18) 12.09.2000. Прийняти на посаду водія районної Ради;

19) 02.07.2002. Звільнено з посади водія районної ради згідно ст.36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін;

Високопільський районний центр зайнятості.

20) 17.07.2002. Розпочато виплату ДБ відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

21) 11.07.2003. Припинено виплату ДБ відповідно до пп.12 п.1 ст.31 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

22) 18.08.2003. Розпочато виплату МДБ відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

23) 13.02.2004. Припинено виплату МДБ відповідно до пп.12 п.1 ст.31 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

24) 21.04.2004. Прийняти в ПСП «Високопільський» робітником до договору;

25) 22.10.2004. Звільнений по ст.36 п.8 (закінчення терміну договору);

Високопільський районний центр зайнятості.

26) 11.11.2004. Розпочато виплату ДБ відповідно до ст.22, п.2, ст.23 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

27) 06.11.2002. Припинено виплату ДБ відповідно до пп.12 п.1 ст.31 Закону України «про ЗДСС на ДБ»;

28) 1.06.2006. Принят на роботу в АФХ «Ольвия» на должность охранника Центрального участка в с. Князевка согласно поданного заявления;

29) 23.08.2007. Звільнений по ст.36 п.1 КЗпП України (за згодою сторін);

Високопільський районний центр зайнятості.

30) 10.10.2007. Розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.3 ст.22, пп4, 5 ст.31 ЗУк. «ЗДССВБ»;

31) 04.10.2008. Припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до ст.12 п.1 ст.31 ЗУк. «ЗДССВБ»;

32) 19.06.2010. Прийнятий робочим ПСП «Високопільський»;

33) 21.10.2010. Звільнений по ст.36 п.1 за згодою сторін;

Високопільський районний центр зайнятості.

34) 03.12.2010. Розпочати виплату ДБ згідно ст.23 п.1 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

35) 06.08.2011. Припинити виплату ДБ згідно ст.31 п.1 пп.1 Закону України «Про ЗДСС на ВБ»;

36) 06.08.2011. Прийнятий в АФГ «Ольвія» підсобним робітником на тік с. Тополине;

37) 30.11.2011. Звільнений згідно п.2 ст.36 КЗпП України (по закінченню строку договору);

38) 20.12.2011. Прийнятий в АФГ «Ольвія» охоронником;

39) 09.04.2012. Звільнений згідно п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін);

Високопільський районний центр зайнятості.

40) 27.12.2012. Розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.3 ст.22, пп. 4,5 ст.31 ЗУк ЗДССВБ;

41) 23.09.2013. Припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до пп.1 п.5 ст.31 ЗУк ЗДССВБ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрянка».

42) 04.08.2013. Прийнятий охоронником.

43) 30.11.2021. Звільнений за згодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України.

Високопільська районна філія Херсонського обласного центру зайнятості.

44) 13.12.2021. Розпочати виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч.3 ст.22 ЗУкЗДССВБ;

45) 19.02.2022 Припинити виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп.7 ч.1 ст.31 ЗУкЗДССВБ.

Проте, відповідач-1 не зарахував до стажу періоди роботи позивача згідно з записами трудової книжки, оскільки порушено п.2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (відсутня печатка на першій (титульній) сторінці).

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців (п.1.1.);

- відомості про робітника записуються на першому аркуші (титульній сторінці) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочень або заміни ім`я та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта середня, середня спеціальна і вища вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню чи незакінчену вищу освіту також може бути здійснена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки учбового закладу і т. ін.). Професія або спеціальність записуються в трудовій книжці на підставі документа про освіту або іншого належно оформленого документа (п.2.10.);

- після зазначення дати заповнення трудової книжки робітник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше була заповнена трудова книжка (п.2.11).

Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі Інструкція №58).

Згідно з Інструкцією №58:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п.1.1);

- відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (п.2.11.);

- після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.12).

Суд зазначає, що дійсно на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_2 відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Водночас, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Згідно з Формою РС-право, копія якої надана до матеріалів справи, певні періоди роботи ОСОБА_1 та його перебування на обліку в центрі зайнятості, запис про які містить його трудова книжка, були зараховані до його страхового стажу, не зважаючи на доводи відповідача-1 про недоліки в оформленні трудової книжки.

Крім цього, суд зазначає, що відповідач-1 мотивує оскаржуване рішення лише тим, що на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки позивача відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. При цьому, заперечення щодо записів трудової книжки про періоди роботи позивача та його перебування на обліку в центрі зайнятості у відповідача-1 відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача та його перебування на обліку у центрі зайнятості, зазначені у його трудовій книжці НОМЕР_2 , мають бути зараховані до його страхового стажу.

Поряд з цим, відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Крім того, як зазначено вище, відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №1058-IV, страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV).

Статтею 15 Закону №1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника (позивача) покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник (позивач) не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1. Порядку №22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (4.2. Порядку №22-1).

Згідно з п.4.10. Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у цьому випадку є визнання протиправним і скасування рішення від 27.01.2022 №08 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » про відмову у призначенні пенсії, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22.01.2022, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Позовні вимоги позивача про зарахування до його страхового стажу періодів роботи з 03.08.1982 по 13.09.1982, з 01.04.1983 по 17.09.1984, з 18.09.1984 по 21.10.1986, з 22.10.1986 по 06.04.1999, з 30.04.1999 по 01.08.1999, з 01.09.1999 по 25.05.2000 задоволенню не підлягають через те, що заявлені передчасно. Суд зазначає, що згідно з оскаржуваним рішенням відповідача-1, кожен окремий період роботи позивача та його перебування на обліку в центрі зайнятості відповідачем-1 не розглядався, але як зазначено вище, й заперечень щодо цих записів у відповідача-1 також не було.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 позивача ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви у справі №160/9947/22, тому, відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ), Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення від 27.01.2022 №08 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » про відмову у призначенні пенсії, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 22.01.2022, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ).

Суддя Н.В. Кучугурна