Справа № 440/7723/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/7723/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Полтавської районної військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Полтавської районної військової адміністрації (надалі - відповідач, Управління соціального захисту населення Полтавської РВА), у якій просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Полтавської районної військової адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язати Управління соціального захисту населення Полтавської районної військової адміністрації встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та у видачі відповідного посвідчення на підставі поданих ОСОБА_1 документів, оскільки позивач має травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби. Позивач пояснює, що у 2021 році йому було встановлено другу групу інвалідності, пов`язану із виконанням обов`язків військової служби та видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Зокрема, у даному випадку позивачу встановлено інвалідність внаслідок травми, одержаної під час виконання військових (службових) обов`язків, тому він має право на отримання статусу інваліда війни на підставі пунктів 1,2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII. Вважає, що дії щодо відмови в продовженні терміну дії посвідчення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи у зв`язку з відсутністю права на статус "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" є втручанням у мирне володіння майном, внаслідок чого позивач позбавляється належних йому пільг та компенсацій, а відтак, повинні тлумачитися у світлі статті Протоколу №1 до Конвенції від 04 листопада 1950 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача.
14 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення Полтавської РВА /а.с. 25-28/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що у наданих позивачем свідоцтві про хворобу № 354 від 20.05.2021 та довідці до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 476008 причиною інвалідності зазначено "Травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби". Вказане у документах позивача формулювання військово-лікарської експертизи не віднесено до причин інвалідності внаслідок війни з підстав, передбачених нормами чинного законодавства, та не дає позивачу права на продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення. Зазначає, що надана позивачем довідка про обставини травми №240 від 24.02.2020, яка видана командиром військової частини НОМЕР_1 , прямо вказує на те, що травма була отримана позивачем на території військової частини за несприятливих погодних умов, що не підпадає під дію підпункту б) пункту 21.5 Положення, а саме - ТРАВМА, як наслідок уражень, зумовлених дією джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), компонентів ракетного палива (КРП), джерел електромагнітних полів (ЕМП), лазерного випромінювання (ЛВ), мікроорганізмів І-ІІ груп патогенності, особливо небезпечних інфекційних хвороб, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2020 №240 про обставини травми 18 лютого 2020 року близько 9 годині ранку підполковник ОСОБА_1 здійснював контроль за розвантаженням військового транспорту на технічній території військової частини НОМЕР_1 біля споруди №68/13. Здійснюючи переміщення по технічній території за несприятливих погодних умов в ожеледицю, посковзнувся, і втративши рівновагу, впав та вдарився головою /а.с. 7, 33/.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 03.03.2020 №220 за результатом проведеного медичного огляду ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 03.03.2020 підполковнику ОСОБА_1 , 1974 р.н. інженеру військової частини НОМЕР_1 , встановлено діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після закритої черепно-мозкової травми (18.02.2020), струсу головного мозку з виходом в нерізко виражений антено-вегетативний синдром, фаза клініко-функціонального відновлення. Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 8/.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ №098814 від 23.06.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при первинному огляді була встановлена друга група інвалідності з 18.06.2021, травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Група інвалідності встановлена на строк до 01.07.2022 /а.с. 11/.
01.07.2021 Управлінням соціального захисту населення Полтавської РДА видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_3 , дійсне до 01.07.2022, відповідно до якого позивач є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни /а.с. 12/.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААВ №476008 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами чергового перегляду 18.07.2022 встановлена друга група інвалідності з 20.06.2022, травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Група інвалідності встановлена на строк до 01.08.2023 /а.с. 13, 30/.
25.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою (вх. №4533 від 25.07.2022) про продовження терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_3 від 01.07.2021 /а.с. 14, 29/.
Листом Управління соціального захисту населення Полтавської РВА від 05.08.2022 №2733/03 позивача повідомлено, що в наданих ним свідоцтві про хворобу № 354 від 31 травня 2021 року та довідці МСЕК №476008 серія 12 ААВ зазначено, що "Травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби". Якщо військовослужбовці, які фактично виконували службові обов`язки під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, та одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) то військово-лікарська комісія приймає постанову у такому формулюванні: "Поранення (контузія, травма, каліцтво), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби". Вищевказане формулювання постанови ВЛК не дає права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Зазначено, що у довідці про обставини травми вказано, що позивач отримав травму на території військової частини за несприятливих погодних умов. Крім того, повідомлено, що питання соціального захисту осіб, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, врегульовано законами України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими передбачено низку соціальних гарантій.
Вважаючи протиправними дії щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі також - Закон №3551, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 2 Закону № 3551 передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Порядок № 302, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно з абзацом третім пункту 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".
Абзацом другим пункту 7 Положення №302 встановлено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.
Таким чином, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення, чи особа має право на статус ветерана війни.
Як встановлено судом, 01.07.2021 Управлінням соціального захисту населення Полтавської РДА видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_3 , дійсне до 01.07.2022, відповідно до якого позивач є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни /а.с. 12/.
Отже, посвідчення серії НОМЕР_3 не є безтерміновим та термін дії цього посвідчення закінчився 01.07.2022.
Вклеюванню нового бланку із відповідними записами чи видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни передує встановлення, чи позивач має право на статус ветерана війни.
За приписами частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частиною 3 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Таким чином, підполковник ОСОБА_1 , який на час отримання травми проходив військову службу, мав статус військовослужбовця.
Відповідно до статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Статтею 7 Закону №3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Зважаючи на наведене, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
За приписами пункту 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а, від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, які підлягають обов`язковому врахуванню судом першої інстанції в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За відсутності підстав для встановлення позивачу статусу ветерана війни у відповідача відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 посвідчення на підтвердження такого статусу.
Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відмова Управління соціального захисту населення Полтавської РВА у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ґрунтується на вимогах Закону, підстави для визнання оскаржуваних дій відповідача протиправними відсутні.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Таким чином , адміністративний позов ОСОБА_1 необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Управління соціального захисту населення Полтавської районної військової адміністрації (ідентифікаційний код 05385890, вул. Короленка, 7, м. Полтава, 36011) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич