Справа № 440/8917/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Канигіна Т.С.

15 листопада 2022 р. Справа № 440/8917/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:
06.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) щодо проведення перерахунку та виплати його пенсії з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2019 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року за № 12/2908/фп-77745 про розмір грошового забезпечення, станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 та 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІІ), статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII), постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова № 704) без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у березні 2021 року відповідач на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року по справі 440/29/21 дійсив з 01.04.2019 року здійснив перерахунок його пенсії, однак протиправно, посилаючись на положення ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, обмежив розмір пенсії розміром десяти прожиткових мінімів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві відповідач посилається на те, що норма ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ кореспондується із ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон 3668-VI). Відповідно до ст. 2 Закону 3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Норми цього закону щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року № 12/2908/фп77745.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року № 12/2908/фп77745 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, положень постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що з 05.03.2019 - дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, тому з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Також, суд зазначив, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача проводити виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, оскільки перерахунок пенсійної виплати наразі не виконано. При цьому, суд виходив з того, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, оскільки судовими актами не можуть регулюватись правовідносини на майбутнє. Отже, позовна вимога про проведення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром заявлена позивачем передчасно.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його адміністративного позову в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові. Крім того, позивач зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року у справі № 440/29/21, вже було зобов`язано, зокрема, здійснити перерахунок та виплату його пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2020 року № ФП77745/2908, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, відповідно до вимог статтей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону № 2011-XII), постанови № 704. На виконання зазначеного рішення ГУ ПФУ в Полтавській області здійснило перерахунок пенсії, проте протиправно обмежило її виплату максимальним розміром з 01.04.2019 року. Фактично, суд першої інстанції повторив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року у справі № 440/29/21.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Згідно із ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію, яка призначена в порядку та на умовах Закону № 2262-ХII.

21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктами 1, 2 якою визначено:

Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.08.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»

Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:

з 01.01.2018 року - 50 відсотків;

з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;

з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі - Порядок № 45).

Після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, та надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, відповідачем з 01.01.2018 року проведений перерахунок пенсії позивача, виплата якої здійснювалася відповідно до положень постанови КМУ № 103.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року, що набрало законної сили 05.03.2019 року, по справі № 826/3858/18 визнані протиправними та нечинними п.п. 1 та 2 і зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, що були внесенні постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнаний протиправним та скасований пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року, яке набрало законої сили 13.03.2021 року, по справі № 440/29/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області перерахувати та виплатити (із урахуванням раніше виплачених сум) пенсію ОСОБА_1 з 05.03.2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року відповідно до нової довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2020 року № ФП77745/2908 про розмір грошового забезпечення.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2020 року № ФП77745/2908, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону № 2011-XII та з врахуванням положень постанови № 704.

На виконання вищевказаного рішення, відповідно до протоколів/рішень про перерахунок пенсії від 16.03.2021 року пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача: за період з 01.04.2019 року по 01.07.2019 року розмір пенсії позивача, з урахуваням підвищень та надбавок, склав 22.499,05 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром 14.970 грн.; у період з 01.07.2019 року по 01.12.2019 року 22.559,35 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром 14.970 грн.; за період з 01.12.2019 року по 01.01.202 року 22.625,95 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром 16.380 грн.; за період з 01.01.2020 року по 01.07.2020 року 22.625,95 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром 16.380 грн.; за період з 01.07.2020 року по 01.12.2020 року 22.692,55 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром 17.120 грн.; за період з 01.12.2020 року по 01.02.2021 року 22.743,85 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром 17.690 грн.; з 01.02.2021 року 21.859,35 грн., а з урахуванням обмеження максимальним розміром 17.690 грн.; (а.с. 28-34).

При цьому, здійснюючи заднім числом перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1 та, визначаючи розмір заборгованності по пенсійним виплатам за період з 01.04.2019 року по 16.03.2021 року (а.с. 28-35), у формулі обрахунку заборгованності, «підсумок пенсії (з урахуванням надбавок і підвищень)» за вирахуванням сум пенсійних виплат, що сплачені ОСОБА_1 до 16.03.2021 року, або станом на 16.03.2021 року вже визначені як заборгованність пенсійного органу перед позивачем, відповідач також застосовував обмеження максимального розміру пенсії позивача (десять прожиткових мінімімів, установлених для осіб, що втратили працездатність).

За повідомленням відповідача (лист на адресу позивача від 28.04.2021 року № 3809-3009/Ц-02/8-1600/21) виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду, розпочато з 01.04.2021 року у розмірі 17.690 грн (а.с. 42)

Колегія суддів констатує, що за правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13 січня 2021 року у зразковій справі № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20), - з огляду на визначені у ч. 3 ст. 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами оскаржувані пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку № 45 є протиправними й такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 року у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 року у справі № 160/1088/19).

Разом з тим, враховуючи предмет спору у справі, що розглядається, та окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року, що прийнята за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , яка подана відповідно до ст. 383 КАС України, фактично про визнання протиправними дій, рішень вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі № 440/29/21, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки рішенням та діям ГУ ПФУ в Полтавській області, вчиненим на виконання означеного судового рішення.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011 року.

Відповідно до положень ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з п. 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ та положення ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, положення ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення ст. 2 Закону № 3668-VI .

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, ухваленій Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження максимального розміру пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Вище вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 20.07.2022 року у справі № 340/2476/21, від 08.09.2022 року у справі № 380/6429/20, , які враховуються судом в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною першою ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).

Вважаючи слушними вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує судове рішення та приймає нове судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в наступній редакції: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо обчислення з 01.04.2019 року пенсії позивача відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року № 12/2908/фп77745 у розмірі, обмеженому розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області по виплаті з 01.04.2021 року пенсії позивача у розмірі, обмеженому розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; - зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити з 01.04.2019 року обчислення пенсії позивача відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року № 12/2908/фп77745 без застосування обмежень максимальним розміром, а саме розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату донарахованих сум пенсії, з урахуванням раніш проведених виплат.

При цьому, колегія суддів зауважує, що пенсійні виплати, до складу яких входить пенсія, відповідні підвищення, надбавки тощо, мають статус щомісячного платежу і в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України обов`язок пенсійного органу здійснювати нарахування та виплату пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства не припиняється датою набрання чинності судовим рішенням.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, колегія суддів зазначає про відсутність у суду першої інстанції підстав для застосування положень ч. 2 ст. 11 КАС України та прийняття рішення про необхідність захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року № 12/2908/фп77745 та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.10.2020 року № 12/2908/фп77745 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, положень постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права (п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення з 01 квітня 2019 року пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 жовтня 2020 року № 12/2908/фп77745 у розмірі, обмеженому розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по виплаті з 01 квітня 2021 року пенсії ОСОБА_1 у розмірі, обмеженому розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01 квітня 2019 року обчислення пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 жовтня 2020 року № 12/2908/фп77745 без застосування обмежень максимальним розміром, а саме розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату донарахованих сум пенсії, з урахуванням раніш проведених виплат.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Курило