Справа № 380/8912/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8912/20 пров. № А/857/9199/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Святецького В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника відповідача Холявки І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (ухвалене за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Львові суддею Сасевичем О.М.) в адміністративній справі № 380/8912/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Економбуд-ЛВ» (далі також - ТзОВ «Економбуд-ЛВ», Товариство, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі також - ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) від 13.10.2020 за №№ , .

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідачем було безпідставно прийнято податкові повідомлення-рішення. Позивач стверджує, що висновки акта перевірки, які слугували підставою прийняття таких рішень, є помилковими, вони викладені без урахування всіх обставин справи та релевантних норм чинного законодавства України, а тому є необґрунтованими. Податковий орган безпідставно дійшов висновку про нереальність документованих операцій, позаяк Товариством здійснювалися реальні та товарні господарські операції з контрагентом (ПП «Захід Госпторг»), що підтверджується необхідними первинними документами, які належним чином засвідчують факти здійснення відповідних операцій. Зазначені операції були необхідними для виконання зобов`язань позивача за укладеними договорами щодо здійснення будівельно-ремонтних робіт, задля чого було залучено ПП «Захід Госпторг» як безпосереднього виконавця. Реальність виконаних операцій підтверджується також результатами робіт, що засвідчено, зокрема, й їх замовниками. При цьому, ПП «Захід Госпторг» є діючим підприємством, з трудовими й матеріальними ресурсами, які дозволяють виконувати замовлені роботи, а сумніви ГУ ДПС у Львівській області в цьому є голослівними. У цьому контексті позивач також наголошує на тому, що навіть у разі допущення його контрагентом яких-небудь порушень податкового чи іншого законодавства, ТОВ «Економбуд-ЛВ» не повинно нести тягара відповідальності за них.

У зв`язку з чим, на переконання позивача, податковим органом необґрунтовано було складено податкові повідомлення-рішення, які оспорюються, без достатніх підстав, на сумнівних засновках, без урахування податковим органом дійсних обставин справи та норм чинного законодавства, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права; висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи; а обставини справи досліджені судом неповно та необ`єктивно. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ТзОВ «Економбуд-ЛВ» було документовано ряд господарських операцій із ПП «Захід Госпторг», за рахунок яких позивач отримав податкові вигоди, проте, такі операції в дійсності не могли відбуватися. На переконання відповідача, на це вказують дефекти у первинних документах (відсутність дат складання й звітних періодів у актах виконаних робіт) та відсутність у ПП «Захід Госпторг» достатніх ресурсів для виконання таких робіт (зазначений контрагент декларував виконання значних обсягів робіт для ряду замовників, не володіючи при цьому великими людськими чи матеріальними ресурсами). Також, по ланцюжку постачання податковий орган не прослідковує придбання таким контрагентом необхідних матеріалів чи робіт і послуг.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив відкласти розгляд справи.

Враховуючи те, що позивач, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи завчасно, а також те, що він необмежений у виборі свого представника, проте не забезпечив участь у судовому засіданні свого представника, колегія суддів вважає, що вказане відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВ «Економбуд-ЛВ» зареєстроване управлінням державної реєстрації департаменту Львівської міської ради 29.07.2010 за № 0024034. Позивач на час спірних правовідносин був зареєстрованим платником ПДВ відповідно до свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість від 30.05.2012 № 200049214.

Як видно з матеріалів справи, ТОВ «Економбуд-ЛВ» має право на виконання будівельних робіт, про що свідчать відповідна ліцензія від 08.05.2018 за реєстраційним №, дозвіл від 11.07.2018 № 0357.18.46, декларація від 19.06.2018.

Установлено, що ТОВ «Економбуд-ЛВ» виступає підрядником при виконанні робіт на ряді об`єктів будівництва «Капітальний ремонт фасаду та укріплення фундаментів адміністративної будівлі в м. Винники, вул. Крип`якевича, 2» (відповідно до договорів із ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» від 12.12.2019, від 11.06.2020); «Реконструкція приміщень ЦБС для дорослих на просп. Червоної Калини, 58» (відповідно до договору із Централізованою бібліотечною системою для дорослих м. Львова від 29.08.2019). Листами-відгуками від замовників засвідчується належне виконання робіт на цих об`єктах.

Такими договорами виконавцеві надано право залучати до робіт інших суб`єктів, які володіють відповідними дозвільними документами (ліцензіями). Так, як установлено судом, позивачем було вчинено з ПП «Захід Госпторг» (ліцензія ДАБІ України від 14.01.2020) ряд правочинів щодо виконання останнім робіт на зазначених вище об`єктах. При цьому, з наявних у справі листів від замовників робіт випливає їх інформування про залучення субпідрядника та згоду на такі дії.

Як установлено судом, надалі ГУ ДПС у Львівській області у період з 03.09.2020 по 11.09.2020 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Економбуд-ЛВ» () з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень та липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), у тому числі яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у квітні 2020 року.

За результатами такої перевірки складено акт від 18.09.2020 № 660/07-04/37205736, в якому контролюючим органом викладено відомості про порушення платником податків вимог п.п. 198.1, 198.2, 198.3 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду, за липень 2020 року у сумі 199 334 грн та заниження податку на додану вартість, що підлягає до сплати до Державного бюджету України, за липень 2020 року у сумі 234 788 грн.

Як випливає зі змісту акта від 18.09.2020 № 660/07-04/37205736, податковий орган дійшов висновку, що операції між ТОВ «Економбуд-ЛВ» і його контрагентом (ПП «Захід Госпторг») не носили реального характеру, а лише документувалися для отримання позивачем податкових вигод. За висновками відповідача такі операції насправді не мали місця, а тому формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, сплачених у ціні придбаваних робіт.

В акті перевірки зазначено, що документи, які фіксували виконання певних господарських операцій, є дефектними оскільки не містять дати складення та періоду, яких вони охоплюють. А також контролюючий орган звертає увагу на відсутність повної номенклатури послуг у відповідних податкових накладних, що не дозволяє їх ідентифікувати. Крім того, вказано на те, що ПП «Захід Госпторг» не володіє достатніми трудовими ресурсами для виконання значних обсягів робіт, які ним декларуються (по взаємовідносинах із іншими контрагентами в цей же період, що й із позивачем). А також, по ланцюжку постачання не вбачається придбання виконавцем товарів, послуг і робіт, які необхідні для виконання договорів із ТОВ «Економбуд-ЛВ».

У зв`язку з чим, враховуючи виявлені порушення, на підставі акта від 18.09.2020 за № 660/07-04/37205736 контролюючим органом 13.10.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 234 788 грн і за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 58 697 грн.

- № , яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 199 334 грн.

Проте, не погоджуючись із рішеннями податкового органу, вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в ході розгляду справи судом досліджено первинні документи та встановлено реальне здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Захід Госпторг». Вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентом; не містять таких істотних дефектів, які би унеможливлювали ідентифікації операції, її змісту та її учасників, а в документованих операціях наявний економічний зміст і відсутні суперечності, які би ставили під сумнів виконання зазначених операцій суб`єктами господарювання (позивачем і його контрагентом). Зазначені докази можуть засвідчувати дійсних рух активів між учасниками правовідносин і мають під собою раціональне й належне підґрунтя.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов`язання та податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до підпункту а пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З наведеного видно, що право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт виконання умов договору тим контрагентом, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 р. № 21-1555а15 та від 22 вересня 2015 р. № 21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №814/328/15.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів податкового органу судом при розгляді справи підлягали з`ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з ПП «Захід Госпторг».

З матеріалів справи видно, що сторонами (ТОВ «Економбуд-ЛВ» і ПП «Захід Госпторг») укладено договір від 11.03.2020 №11/03/01 на виконання робіт на об`єкті «Реконструкція приміщень ЦБС для дорослих на просп. Червоної Калини, 58» на загальну суму 1 718 293,80 грн, у тому числі ПДВ 287 382,30 грн.

На документування виконання цього договору оформлено довідки форми КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (акт № 1 на суму 736 558,20 грн, акт № 2 на суму 116 735,60 грн, акт без номера на суму 865 000 грн).

Виконавцем робіт (ПП «Захід Госпторг») було складено відповідні податкові накладні (від 09.06.2020 № 2 на суму постачання 711 078,17 грн і ПДВ 142 215,634 грн; від 10.07.2020 № 2 на суму постачання 720 833,33 грн і ПДВ 144 166,666 грн).

Окрім того сторонами (ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» і ПП «Захід Госпторг») укладено договір від 11.06.2020 №11/06/01 на виконання робіт на об`єкті «Капітальний ремонт фасаду та укріплення фундаментів адміністративної будівлі в м. Винники, вул. Крип`якевича, 2» на загальну суму 866 434,17 грн, у тому числі ПДВ 147 739,03 грн.

На документування виконання цього договору оформлено довідки форми КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (акт № 1 на суму 525 044,10 грн, акт № 2 на суму 361 390,07 грн).

Виконавцем робіт (ПП «Захід Госпторг») 11.06.2020 було складено відповідні податкові накладні (№ 6 на суму постачання 301 158,39 грн і ПДВ 60 231,678 грн; № 7 на суму постачання 437 536,75 грн і ПДВ 87 507,35 грн).

Матеріалами справи також підтверджено факт розрахунку між сторонами за виконані роботи по вказаних вище договорах 11.06.2020, 17.06.2020, 10.07.2020.

Враховуючи наведені первинні документи, колегія суддів вважає, що вони підтверджують реальність господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування (зазначені вище акти), за своїм змістом засвідчують факти виконання відповідних робіт (доручених позивачем ПП «Захід Госпторг»).

Також до матеріалів справи долучені документи, які додатково свідчать про реальність здійснення операцій, а зокрема, докази від третіх осіб (замовників) щодо виконання будівельних робіт на відповідних об`єктах саме ПП «Захід Госпторг», здійснення замовлених робіт на об`єктах тощо.

При цьому, незначні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати операції, її зміст та її учасників, а в документованих операціях наявний економічний зміст і відсутні суперечності, які би ставили під сумнів виконання зазначених операцій суб`єктами господарювання (позивачем і його контрагентом). Зазначені докази можуть засвідчувати дійсних рух активів між учасниками правовідносин і мають під собою раціональне й належне підґрунтя.

Щодо доводів податкового органу про діяльність контрагента позивача, колегія суддів зазначає таке.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що такий висновок відповідача є лише припущенням про ймовірні порушення податкового законодавства учасниками господарських операцій. Проте судом не встановлено, що відомості, які містяться в досліджених судом та податковою перевіркою первинних документах, є неповними, недостовірними та (або) суперечливими, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена в судовому порядку, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. У свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договорів відсутні. Контролюючим органом також не доведено, що господарські зобов`язання між позивачем та вказаним контрагентом вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Суд також звертає увагу, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року № 816/809/17.

Колегія суддів зазначає, що на момент фактичного виконання господарських операцій контрагент позивача як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, був зареєстрованим платником ПДВ. В ході судового розгляду факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями встановлено не було.

Крім того, акт перевірки не містить встановлених обставин, які б свідчили про невиконання позивачем чи його контрагентом договірних зобов`язань за господарськими операціями або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності і які є доведеними у встановленому порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано суду первинні документи, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентом та у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача.

Натомість відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем. Ним не було надано і доказів про наявність фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки позивача і його контрагента та злагодженості дій між ними.

Враховуючи викладене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року у справі № 380/8912/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 14 листопада 2022 року.