Справа № 120/18468/21-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18468/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

10 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач) про визнання протиправною, скасування довідки та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати абзаци 1, 2 пункту 4.1 розділу IV "Висновки", підпункти 1.1, 1.2, 1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ "Описова частина" довідки Національного агентства з питань запобігання корупції № 365/21 від 11.08.2021 в частині висновків про зазначення ОСОБА_1 недостовірних відомостей та недотримання вимог пп. 2, 21, 81, 9, 10 частини першої статті 46 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII "Про запобігання корупції";

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції відкликати довідки від 11.08.2021 № 365/21 про результати проведення повної перевірки декларації (або інформації складені з урахуванням цієї довідки), які направлялися керівництву Верховного Суду до Вищої ради правосуддя та ВККС України та відобразити на сайті довідку від 11.08.2021 № 365/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду з достовірною інформацією, з урахуванням висновків суду у цій справі.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.07.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано абзаци 1, 2 пункту 4.1 розділу IV "Висновки", підпункти 1.1, 1.2, 1.3 пункту 3.1 Розділу ІІІ "Описова частина" Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції № 365/21 від 11.08.2021 в частині висновків про зазначення ОСОБА_1 недостовірних відомостей та недотримання вимог пп. 2, 21, 81, 9, 10 частини 1 статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".

Зобов`язано Національне агентство з питань запобігання корупції відобразити на сайті довідку від 11.08.2021 № 365/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду з достовірною інформацією, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: щодо відкликання довідок - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1362,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що не зазначення позивачем тієї вартості квартир, яку самостійно визначили дарувальник та обдарована не може уважатися, що позивач вказав недостовірні відомості про вартість майна дружини. З наданих відповідачем копій договорів дарування, які були у позивача на момент складання декларації не вбачається інформації стосовно реєстраційних номерів. При цьому відповідач протиправно вийшовши за надані йому статтею 12 Закону України "Про запобігання корупції" права вдався до оцінки цивільних правовідносин, самостійного - на власний розсуд визначення правового режиму користування майном членами родини позивача та примусового спонукання його до відображення такого майна у декларації.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що в межах даної справи відсутній предмет спору, адже оскаржувана довідка не є нормативно-правовим актом, не має ознак рішення суб`єкта владних повноважень, та, як наслідок, не може бути предметом оскарження в межах адміністративної справи. Складення та підписання Довідки не має на меті спричинити для суб`єкта декларування юридично значимі наслідки. Крім того, Довідка не містить владного припису будь-якій особі та не встановлює механізму виконання, що відповідно до ст. 19 КАС України також є визначальними ознаками для акта індивідуальної дії.

Щодо недостовірності відомостей зазначених у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" декларації, апелянтом зазначено, що НАЗК вважає необґрунтованими доводи позивача щодо того, що у договорах дарування від 15.08.2019 визначена ціна договору, а не вартість подарованого майна, оскільки ціна договору може бути визначена лише в оплатному договорі, у свою чергу, договори дарування містять інформацію про вартість майна.

Крім того апелянт вказує про те, що позивачем не надано жодних документів про наявність у нього та члена сім`ї (сина) прав наймачів квартири та комори, як під час проведення перевірки його декларації, так і до позовної заяви, а також те, що він особисто повідомляв про відсутність таких документів, тому, НАЗК вважає, що позивач та член сім`ї (син) набули право користування квартирою та нежитловим приміщенням (коморою) на підставі закону, а зазначена у декларації інформація про тип права (найм) є недостовірною.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 27.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 01.11.2022 на 09:50 год.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Указом Президента України від 07.05.2019 № 195/2019 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Верховного Суду у Касаційний адміністративний суд.

Виконуючи вимоги частини першої статті 45 Закону № 1700-VII ОСОБА_1 31.03.2021 подана щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, а в подальшому 06.04.2021 - виправлена декларація.

Відповідачем 11.08.2021 складено довідку № 365/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої Загороднюком А.Г., суддею Верховного Суду.

Указана довідка містить такі висновки (розділ IV):

- суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації зазначив недостовірні відомості, про що вказано у пунктах 1- 5 розділу 3.1 цієї довідки, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 21, 81, 9, 10 частини першої статті 46 Закону №1700-VІІ.

- недостовірні відомості, зазначені у декларації (підпункти 1.1, 1.2 пункту 1 розділу 3.1 цієї довідки), відрізняються від достовірних на суму 100000,00 грн., що не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Ознак правопорушень, передбачених частиною 4 статті 1726 Кодексу України про адміністративне правопорушення та статті 3662 Кримінального кодексу України, не виявлено.

Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманим з наявних джерел.

Наявність конфлікту інтересів не встановлено.

Правові підстави для перевірки дотримання суб`єктом декларування вимог статті 26 Закону відсутні.

Ознак необґрунтованості активів не встановлено.

З рішенням НАЗК позивач не погоджується в частині висновків щодо зазначення ним у декларації недостовірних відомостей (підпункти 1.1, 1.2, 1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ довідки) та недотримання вимог пунктів 2, 9, 10, 21, 81 частини 1 статті 46 Закону №1700-VII.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VІІ (далі - Закон №1700-VІІ) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Підпунктом "ґ" пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1700-VІІ передбачено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді).

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-VІІ особи, зазначені у пункті 1, пп. "а" і "в" п. 2, пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Згідно з матеріалами справи, за результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду, встановлено, що він як суб`єкт декларування при складенні та поданні декларації вказав у ній недостовірні відомості, зокрема у розділі 3 "Об`єкти нерухомості", розділі 4 "Об`єкти незавершеного будівництва", чим не дотримав вимоги пп. 2, 21, 81, 9, 10 частини першої статті 46 Закону №1700-VІІ.

За результатом повної перевірки вказаної декларації уповноваженою особою Національного агентства встановлено, що у пункті 5 кожного з договорів вартість предметів дарування оцінено по 50000,00 грн., а отже суб`єкт декларування при заповненні декларації мав вказати вартість об`єктів нерухомості згідно з відомостями, що містяться у правовстановлюючих документах.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" декларації за 2020 рік позивачем відображена інформація про квартиру та нежитлове приміщення, які належать на праві особистої приватної власності його дружині. Разом із цим у полях щодо вартості ним обрано позначку "Не застосовується".

Відповідач за наслідками перевірки вирішив, що позивач повинен був у вказаних полях обирати не позначку "Не застосовується", а вказати ціну договору дарування, яка значно відрізняється від реальної вартості подарованого майна.

Згідно із підпунктом "а" пункту другого частини 1 статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості, серед інших, включають вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування.

Частиною п`ятою статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, що перебувають у володінні чи користуванні суб`єкта декларування, зазначається у випадку, якщо вона відома суб`єкту декларування або повинна була стати відомою внаслідок вчинення відповідного правочину.

Колегія суддів приймає доводи позивача, викладені у позові про те, що Законом вказується про необхідність відображення інформації (за наявності) про вартість майна, яка повинна бути актуальна саме на дату набуття права власності та відповідати правовстановлюючим документам. При цьому ціна (ціна договору) та вартість майна, зазначена в договорі, не завжди можуть співпадати (бути більшою або меншою).

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент вчинення правочину дарування, відповідно до статті 174 Податкового кодексу України вартість будь-якого об`єкта, отриманого у дарунок від особи, яка є членом сім`ї дарувальника першого та другого ступенів споріднення, оподатковувалася податком на доходи фізичних осіб за нульовою ставкою.

За інформацією НАЗК розміщеною на офіційному сайті у Розділі IV "Загальні положення щодо відображення відомостей про об`єкти декларування", питання 63 "Особливості зазначення об`єктів нерухомості" указано, що у разі спадкування будь-якого спадкового майна, яке оподатковується за нульовою ставкою, оціночна вартість такого майна з метою оподаткування не визначається. Якщо майно, подароване особі, оподатковується за нульовою ставкою, його оціночна вартість з метою оподаткування не визначається. В інших випадках отримання доходів у вигляді спадщини / подарунків об`єктом оподаткування є оціночна вартість таких об`єктів спадщини / подарунків, визначена згідно із законом (пункт 174.8 статті 174 ПК України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 № 2658-III оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до пунктів 5 договорів дарування квартири та нежитлового приміщення від 15.08.2019, кожен дарунок сторони оцінили в сумі по 50000,00 грн. При цьому оцінка вартості подарованого нерухомого майна не проводилася.

Таким чином зазначена у договорах ціна дарунків не є вартістю майна у розумінні підпункту "а" пункту другого частини першої та частини п`ятої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції", а отже і не підлягає відображенню у декларації.

Тому, не зазначення позивачем тієї вартості квартир, яку самостійно визначили дарувальник та обдарована не може уважатися, що позивач вказав недостовірні відомості про вартість майна дружини.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що у роз`ясненнях НАЗК №1 вказано про застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю від 03.02.2021 (в редакції чинній на час заповнення позивачем декларації), які викладені у питаннях 60 та 63, та які застосовані позивачем. Зокрема у вказаних роз`ясненнях зазначено, якщо дарунок оподатковується за нульовою ставкою та оцінка подарованого майна не проводилася, то при заповненні відповідного поля декларації про вартість майна слід обрати позначку "Не застосовується".

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність підпунктів 1.1, 1.2 пункту 3.1 розділу ІІІ. "Описова частина" та пункт 4.1 розділу ІV. "Висновки" довідки відповідача в частині висновків щодо зазначення позивачем у декларації недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму 100000,00 грн та їх скасування.

Стосовно того, що уповноваженою особою Національного агентства під час проведення повної перевірки декларації також зазначено, що у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" декларації за 2020 рік позивачем відображена недостовірна інформація про реєстраційний номер квартири та нежитлового приміщення (комори), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності члену сім`ї (дружині), а саме у полі про реєстраційний номер зазначених об`єктів він обрав позначку "Не застосовується" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У наданих ОСОБА_1 під час проведення повної перевірки декларації поясненнях вказано, що при заповненні декларації, ним обрано позначку "Не застосовується" у полях щодо реєстраційних номерів квартири та комори, оскільки він не є їх власником, а декларацію заповнював на підставі наданої власником інформації, а також договорів дарування цих об`єктів, в яких реєстраційні номери відсутні.

Проте, уповноваженою особою під час проведення перевірки декларації встановлено, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є загальнодоступним джерелом інформації, об`єкту декларування (квартирі) присвоєно реєстраційний номер - 101, об`єкту декларування (коморі) присвоєно реєстраційний номер - 101.

Відповідно до ч. 7 ст. 46 Закону №1700-VІІ у разі відмови члена сім`ї суб`єкта декларування надати будь-які відомості чи їх частину для заповнення декларації суб`єкт декларування зобов`язаний зазначити про це в декларації, відобразивши всю відому йому інформацію про такого члена сім`ї, визначену пунктами 1-12 частини першої цієї статті.

Тобто позивач, як декларант повинен відобразити повну інформацію, якою володів і до якої мав доступ. При цьому позивач не наділений Законом обов`язком збирання додаткової інформації (персональних даних) стосовно інших осіб, або зобов`язувати це робити інших осіб в його особистих інтересах. Позивач не мав доступу до відповідних державних реєстрів, в яких би міг без згоди власника нерухомого майна отримати персональні дані іншої особи, зокрема, реєстраційні номери.

З наданих відповідачем, в якості доказів копій договорів дарування, які були у позивача на момент складання декларації не вбачається інформації стосовно реєстраційних номерів.

Отже відповідач, з використанням наданих йому повноважень самостійно встановив реєстраційні номери, а позивач, за відсутності відповідної інформації застосував позначку "не застосовується", що ніяким чином не доводить того, що позивачем у декларації відображена недостовірна інформація.

Стосовно доводів апелянта про те, що жодних підтверджуючих документів про наявність у позивача та члена сім`ї (сина) прав наймачів квартири та комори не надано, а зазначена у декларації інформація про тип права (найм) є недостовірною колегія суддів зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, у розділі 3 "Об`єкти нерухомості" декларації позивачем відображена інформація про квартиру та нежитлове приміщення, які належать на праві особистої приватної власності його дружині. Разом із цим у полях "Інформація щодо права на об`єкт" позивачем вказано, що він і син користуються квартирою та коморою на правах найму.

Оскільки вказані об`єкти нерухомості подаровані дружині під час шлюбу, вони відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю дружини.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 59 Сімейного кодексу України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей.

Крім того колегія суддів враховує доводи позивача про те, що такий правовий режим користування був визначений дружиною, що він і відобразив в декларації та повідомив відповідачу на лист № 403-01/40213/21 від 03.06.2021.

Також позивачем вказано, що окремого письмового договору найму на вищезазначене майно не укладалося, як і не визначався розмір плати за найм та порядок здійснення розрахунків. Вказане майно використовується на правах найму за усною домовленістю між ним та його дружиною.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач протиправно вийшовши за надані йому статтею 12 Закону №1700-VІІ права вдався до оцінки цивільних правовідносин, самостійного - на власний розсуд визначення правового режиму користування майном між членами родини позивача та примусового спонукання його відображення у декларації.

Відтак, відповідач самостійно встановивши правовий режим користування майном вказав, що обраний позивачем вид користування, на його думку, є помилковим.

Таким чином наведені позивачем обставини не свідчать, що ним у декларації відображена недостовірна інформація, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність його висновків.

Згідно матеріалів справи, уповноваженою особою НАЗК під час проведення перевірки декларації ОСОБА_1 встановлено, що позивач зазначив недостовірні відомості про тип права членів сім`ї (дружини та сина) на квартиру загальною площею 100,30 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить суб`єкту декларування на праві оренди з 19.06.2020, власником якої є ОСОБА_2 , зазначивши тип права членів сім`ї (дружини та сина) - оренда.

Під час перевірки встановлено, що квартира набута позивачем в оренду на підставі договору оренди від 19.06.2020, копії якого надали ОСОБА_1 та власник квартири ОСОБА_2 . Відповідно до пункту 1 договору оренди єдиним орендарем зазначеної квартири є позивач. При цьому в договорі оренди квартири не згадується про членів його сім`ї (дружину та сина).

ОСОБА_1 пояснив, що, незважаючи на відсутність у договорі оренди квартири інформації про членів сім`ї (дружину та сина), їх проживання у вказаній квартирі погоджено з її власником, тому, зважаючи на статтю 64 Житлового кодексу України, стосовно права членів сім`ї (дружини та сина) на квартиру обрано тип права - оренда.

Згідно із статтею 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статей 816, 817 Цивільного кодексу України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. Наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло, набувають рівних з іншими особами прав володіння та користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні.

Оскільки відповідно до укладеного договору у позивача виникли права та обов`язки орендаря, та враховуючи наведені вище норми Житлового кодексу України та Цивільного Кодексу України, у членів його родини виникли такі самі права і обов`язки щодо користування житлом.

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що відповідач не спростував відображену позивачем у декларації інформацію. При цьому відповідач самостійно встановивши правовий режим користування майном міг вказати, що обраний позивачем вид користування є помилковим, але ніяким чином наведені обставини не свідчать, що позивачем у декларації відображена недостовірна інформація.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність підпункт 1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ "Описова частина" та пункт 4.1 розділу ІV "Висновки" довідки відповідача в частині висновків щодо зазначення позивачем у декларації недостовірних відомостей стосовно відображення інформації про тип права членів сім`ї (дружина та син) на квартиру загальною площею 100,30 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та їх скасування.

Стосовно доводів апелянта про відсутність предмета спору та підстав для оскарження спірної довідки колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що спірна довідка, не є формальним документом в якому викладена лише позиція осіб, що проводили перевірку. Враховуючи правовий статус позивача, така довідка обов`язково погоджується керівником відповідача і лише після цього викладені у ній висновки набувають легітимності. Тобто у даному випадку присутній етап прийняття керівником від імені органу (НАЗК) за наслідками перевірки рішення стосовно позивача (погоджено чи ні).

Суперечать вимогам законодавства і твердження відповідача, що спірна Довідка не встановлює для позивача жодних обов`язків і строків виконання, адже в силу абзацу 2 частини 4 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" в разі виявлення у поданій позивачем декларації недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями. Тобто погоджена керівником спірна довідка в силу Закону створює обов`язок позивача, а не право вчинити дії, які корегують за вказівкою відповідача поведінку позивача стосовно відображення в декларації інформації.

Крім того додана відповідачем до відзиву на позов, в якості доказу копія листа на ім`я голови Верховного Суду №403-01/61319/21 від 13.08.2021 підтверджує, що відповідач встановив для позивача строк для вчинення на виконання довідки дій до 12.11.2021. Вказане також спростовує твердження відповідача, що жодних строків позивачу на усунення порушень вказаних в спірній довідці не встановлювалося.

Судом першої інстанції вірно враховано, що довідку оприлюднено у загальному доступі на сайті НАЗК і недостовірна інформація з неї може формувати негативну думку людей, як щодо позивача особисто, так і щодо судової системи в цілому. Також інформацію про наслідки перевірки направлено керівництву Верховного Суду. Крім того, висновки, що містяться у спірній довідці з урахуванням статті 62 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" можуть мати вплив на обсяг інформації, яку позивач протиправно змушений буде зазначити у декларації доброчесності.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що спірна довідка не впливає на законний інтерес позивача та не спричиняє негативних наслідків колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду викладені у справах №813/2524/17, №811/119/13-а, №826/5302/14, №810/6689/14, оскільки правовідносини у цих справах стосуються оскарження результатів перевірок, які проводились контролюючими органами.

Посилання відповідача на рішення суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Національного агентства з питань запобігання корупції відобразити на сайті довідку від 11.08.2021 № 365/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду з достовірною інформацією, з урахуванням висновків суду у цій справі.

При цьому обираючи саме такий спосіб захисту прав позивача судом першої інстанції враховано, що в межах даної справи визнано протиправними та скасовано окремі пункти та положення Довідки, з огляду на помилковість висновків НАЗК про зазначення позивачем недостовірних відомостей.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.