Справа № 320/2377/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року № 320/2377/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Київської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась звернулась ОСОБА_1 з позовом до Вишневої міської ради Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 23.12.2021 року № 1-01/ХІІ8-38 Про відмову в наданні дозволу громадянам України (згідно додатку) на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі в приватну власність на території міста Вишневе та села Крюківщина в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Вишневу міську раду Бучанського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01) у власність, із земель комунальної власності, що розташована на території с. Крюківщина, Бучанського району Київської області.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що за результатами розгляду її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території с. Крюківщина, Бучанського району Київської області, Вишневою міською радою Бучанського району Київської області було прийнято рішення від 23.12.2021 року № 1-01/ХІІ8-38, яким відмовлено у наданні позивачці відповідного дозволу з підстав того, що запитувана земельна ділянка відноситься до земель загального користування (дорога), а тому не може бути передана у власність.

Позивачка не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення та стверджує, що запитувана до відведення земельна ділянка є вільною, не відноситься до земель загального користування, не обмежена у використанні та розташована поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0368, яка визначена як ділянка приватної власності з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 (суддя Терлецька О.О.) відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

29.06.2022 на підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 №82-р-ка у зв`язку з перебуванням судді Терлецької О.О. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестимісячного віку, було проведено повторний автоматизований розподіл справи №320/2377/22, за результатами якого справа була передана для розгляду судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 справа була прийнята до провадження судді Дудіна С. О.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відповідно до Генерального плану с.Крюківщина Київської області та Плану зонування території с. Крюківщина Київської області земельна ділянка, яку позивачка мала намір набути у власність, знаходиться на території земель загального користування проїзд (дорога).

У зв`язку з цим відповідна земельна ділянка не може бути надана у приватну власність із цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», а тому спірне рішення прийнято правомірно та обґрунтовано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Лисичанським МВ УДМС України в Луганській області 16.10.2013.

Позивачка звернулась до Вишневої міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,25 га, яка розташована на території с. Крюківщина, Бучанського району Київської області.

До вказаного клопотання було додано, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки.

Вишнева міська рада Київської області рішенням від 23.12.2021 №1-01/ХІІ8-38 відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність запитуваної земельної ділянки, оскільки відноситься до земель загального користування проїзд (дорога).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивачка звернулась з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазнає таке.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однією з яких є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Як зазначено вище, підставою для відмови у наданні позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки стало те, що вказана ОСОБА_1 у графічних матеріалах земельна ділянка не передбачена містобудівною документацією для зазначених цілей.

Так, відповідач зазначив, що бажане місце розташування земельної ділянки, позначене позивачкою на графічних матеріалах, доданих до клопотання, знаходиться на території земель загального користування (дорога), що підтверджується викопіюванням з Генерального плану села Крюківщина та викопіюванням з плану зонування села Крюківщина.

У зв`язку з цим, відповідач стверджує, що відповідна земельна ділянка не може бути надана у власність з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Згідно з пунктами 2, 7 та 9 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі Закон №3038) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

- містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

- план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №3038 генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Частиною третьою статті 17 Закону №3038 визначено, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Розробником генерального плану населеного пункту може бути суб`єкт господарювання, який має право здійснювати розроблення містобудівної документації відповідно до Закону України "Про архітектурну діяльність" та документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин.

Згідно з частинами дев`ятою та десятою статті 17 Закону №3038 строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

До складу генерального плану населеного пункту обов`язково включаються планувальні рішення детальних планів територій (у тому числі формування земельних ділянок), на яких планується розміщення: за рахунок державного або місцевого бюджету: об`єктів соціальної інфраструктури (освіти, охорони здоров`я, культури, житлово-комунального господарства); об`єктів, передбачених Генеральною схемою планування території України та схемою планування області; об`єктів, для розташування яких відповідно до закону може здійснюватися примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності (якщо розташування таких об`єктів передбачено генеральним планом населеного пункту); інших об`єктів, визначених замовником у завданні на проектування.

Після затвердження генерального плану населеного пункту відомості про такі земельні ділянки підлягають внесенню до Державного земельного кадастру.

Проектні рішення генерального плану населеного пункту повинні включати межі та правові режими всіх режимоутворюючих об`єктів та всіх обмежень у використанні земель (у тому числі обмежень у використанні земель у сфері забудови), встановлених до або під час розроблення проекту генерального плану (у тому числі межі та правові режими територій і об`єктів природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду, прибережних захисних смуг, водоохоронних зон, пляжних зон, інших охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель).

Положеннями статті 18 Закону №3038 визначено, що план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Як вбачається з доданих відповідачем до матеріалів справи викопіювання з містобудівної документації - Генерального плану села Крюківщина та викопіювання з плану зонування села Крюківщина, земельна ділянка, яку позивачка мала намір набути у власність, розташована на території земельних насаджень загального користування проїзд (дорога) та відноситься до зони транспортної інфраструктури.

Дана ділянка позначена на викопіюваннях білим кольором з двома тонкими чорними смужками, що, згідно з умовними позначеннями, відображається як проектна зона транспортної інфраструктури пТР-2.

При цьому, оскільки ця зона є проектною, а не існуючою, суд вважає непереконливими твердження позивачки про те, що на запитуваній земельній ділянці відсутня будь-яка дорога або під`їзд.

Судом також встановлено, що запитувана земельна ділянка розташована між двома зонами пЖ-1 проектна зона садибної забудови, чим і пояснюються твердження позивачки про те, що сусідня (із запитуваною) земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0368 визначена як ділянка приватної власності з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

Отже, матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 мала намір отримати у власність, розташована на території земель загального користування.

Згідно з частиною четвертою статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, у даному випадку територія, за рахунок якої позивачка має намір отримати у власність земельну ділянку, відноситься до території земель загального користування, яка не може бути передана у власність.

У зв`язку з цим, суд погоджується з висновками відповідача, які наведені у спірному рішенні, щодо невідповідності земельної ділянки, яку позивачка мала намір отримати у власність, вимогам містобудівної документації, зокрема, Генеральному плану та Плану зонування села Крюківщина.

Відповідно до положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачем було доведено, що розташування запланованої позивачкою до відведення у власність земельної ділянки з призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», не відповідає вимогам містобудівної документації (Генеральному плану та Плану зонування села Крюківщина), у зв`язку з чим спірне рішення було прийнято правомірно та правові підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд залишає за позивачем.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.