Справа № 640/39027/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Ганечко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерства оборони України в якому просив суд зобов`язати Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України забезпечити його належним, відповідно складу сім`ї жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення на підставі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», ст. 46 Житлового кодексу УРСР.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2022 позовну заяву відмовлено у відкритті провадження, оскільки дані позовні вимоги підсудні місцевому загальному суду та мають розглядатись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляцій скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2022 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного суду від 29.09.2020 у справі №712/5476/19.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду 10.10.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 09.11.2022.

02.11.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишиту таку без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача спрямовані на захист його цивільних прав.

09.11.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла клопотання про розгляд даної справи без участі позивача.

В судове засідання, призначене на 09.11.2022 учасники справи або їх представники не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду даної справи не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального Кодексу України (далі -ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є:

наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства;

суб`єктний склад спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За приписами пунктів 1 та 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За визначеннями, що містяться у ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Втім, помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

29.09.2020 року Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 712/5476/19 для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях, а також членів їх сімей про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 у справі №806/104/16 (за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови відповідачів у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання надати таке приміщення або виплатити відповідну компенсацію) висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Вказала, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також порядок призначення та надання таких гарантій (пільг).

Відповідно до абз. 2 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-XII Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з позивачем, що можливість реалізації соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу особливого статусу, визначеного Законом №2011-XII, тобто внаслідок проходження публічної служби, різновидом якої є служба військова може бути захищена лише в суді апеляційної інстанції, про що також вказує, Велика Палата Верховного Суду у справі №362/643/21 у постанові від 08.06.2022.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 2004 року звільнений у запас з військової служби, тобто на даний час позивач не проходить публічну службу, що виключає можливість застосування до даної справи правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові у справі №712/5476/19.

Крім того, як вбачається з листа Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 29.09.2019 №303/4/2125 та 27.12.2019 №303/4/2897, позивач перебуває у списку осіб, що набули права на позачергове отримання жилих приміщень по електронній базі квартирного обліку, який ведеться у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. Тобто не має спору щодо наприклад скасування рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку. Доказів наявності рішення про відмову у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення матеріали справи також не містять.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та визначення такого розгляду за правилами Цивільно процесуального Кодексу України.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у даній справі в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як наслідок, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

О.М. Ганечко