Справа № 460/944/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 460/944/20 пров. № А/857/11748/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (суддя Щербаков В.В., ухвалену в м. Рівне) у справі № 460/944/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила суд: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумах 40 212, 49 грн., 23 330, 71 грн., які були виплачені у червні та липні 2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з травня 2011 року по червень 2019 року на суму пенсії 40 212, 49 грн.; компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з жовтня 2014 року по липень 2019 року на суму пенсії 23 330, 71 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що нараховані суми пенсійних виплат не одержаних з вини органу, що виплачує пенсію, виплачуються без обмеження будь яким строком. Крім того, визначальним фактом для звернення до суду є відмова пенсійного органу у виплаті компенсації, а тому шестимісячний строк звернення до суду не пропущено.

Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 23.10.2014 у справі №572/4486/14-а відповідачем було нараховано кошти в сумі 23300,71 грн, однак ці суми перераховані на банківський рахунок позивача лише 22.07.2019 року, а також постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 04.05.2011 у справі №1718/2-а-705/11 відповідачем було нараховано кошти в сумі 40 212,49 грн., однак ці суми перераховані на банківський рахунок позивача лише 27.06.2019 року.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з вказаним вище судовим рішенням.

Проте листом від 09.10.2020 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати такої компенсації.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду та зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин такого пропуску.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання судових рішень, які набрали законної сили, недоплачені суми пенсії були нараховані позивачу, однак виплачені лише в 2019 році.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Законом № 2050 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі ст. 1, 2 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050 та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року (справа № 336/4675/17), від 21.06.2018 року (№ 523/1124/17) та від 03.07.2018 року (справа № 521/940/17).

У даній справі суд встановив, що нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись на виконання судових рішень, що не заперечується сторонами. Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Спірним у цій справі є питання дотримання позивачем встановленого ст. 122 КАС України строку для звернення до суду.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилом ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Слід зазначити, що в постанові від 11.12.2020 року у справі № 200/10820/19-а Верховний Суд дійшов таких висновків:

…судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не звертався до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з вересня 2016 року по квітень 2018 року відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159.

Своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

За змістом ст. 7 Закону № 2050 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції зробили законний і обґрунтований висновок про відмову у позові..

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050 та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав виплати з перерахованої на виконання рішення судів суми пенсії у червні та липні 2019 року. У листопаді 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідач листом від 09.01.2020 року, який був надісланий позивачу 13.01.2020 року, повідомив позивача, що підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із порушенням термінів їх виплати немає. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та необґрунтованою, 19.02.2020 року позивач звернулася до суду.

Аналіз змісту вищевказаного листа-відповіді від 09.01.2020 року дає підстави для висновку, що наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях ч. 1 ст. 7 Закону № 2050. За таких обставин саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді, на думку колегії суддів, розпочався перебіг передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку для звернення до суду із позовними вимогами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовна заява подана в межах шестимісячного строку звернення, передбаченого ст. 122 КАС України.

Вказана позиція також висловлена Верховним Судом в постанові від 17.11.2021 року у справі № 460/4188/20.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи помилковим є взяття судом першої інстанції до уваги правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 240/12017/19 та № 460/5667/20, оскільки фактичні обставини у вказаній справі та у справі що розглядається не є подібними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 460/5667/20 Верховний Суд зазначив, що У цій справі позивачка 21.05.2020 звернулась до пенсійного органу із заявою щодо нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, кошти по якій на рахунок позивачки зараховані у червні 2019 року, що свідчить про те, що позивачка лише у 2020 році виявила належну зацікавленість та вчинила активні дії щодо отримання компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

З огляду на наведені вище висновки, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що отримання позивачем листа ГУ ПФУ Рівненської області від 05.06.2020 не може змінювати момент, з якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти майже через рік після отримання пенсії, про перерахунок якої вона просила.

У справі що розглядається, позивачка звернулась до пенсійного органу в межах шестимісячного строку, оскільки кошти їй виплатили в червні та липні 2019 року, а до відповідача вона звернулась в листопаді 2019 року. Пенсійний орган оформив свою відповідь аж 09.01.2020 року та направив позивачу листом 13.01.2020 року, що унеможливило своєчасне звернення з позовною заявою до суду та порушило права позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Відтак, оскаржувана підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 312 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308,311,312,315,320,321,325,328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/944/20 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга