Справа № 160/2095/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022 року Справа № 160/2095/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/2095/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
31.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач, з урахуванням уточнень від 21.02.2022 року, просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у зменшенні при нарахуванні належною розміру середнього заробітку ОСОБА_1 , за період і 27.07.2018 року по 29.04.2021 року за рішенням Дніпропетровського окружною адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №160/7423/21;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , залишок невиплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 181874 (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн. 24 копійок.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 31.01.2022 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 07.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.
Позивачем у строк визначений в ухвалі суду усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 23.02.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 23.02.2022 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- відомості про здійснення нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року за рішення суду від 15.07.2021 року по справі за №160/7423/21;
- відомості щодо виконання рішення суду від 15.07.2021 року по справі за №160/7423/21 та інші наявні докази щодо суті спору.
Ухвалою суду від 08.04.2022 року провадження в адміністративній справі №160/2095/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, зупинено до припинення перебування Військової частини НОМЕР_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
28.04.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача, а також долучено додаткові докази по справі.
06.07.2022 року позивач не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, оскаржив її в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.09.2022 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року в адміністративній справі № 160/2095/22 скасовано, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
26.10.2022 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
26.10.2022 року справу передано на розгляду судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 26.10.2022 року продовжено строк розгляду адміністративної справи №160/2095/22 до 25.11.2022р., включно.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені докази по справі, а саме:
- відомості про здійснення нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року за рішення суду від 15.07.2021 року по справі за №160/7423/21;
- відомості щодо виконання рішення суду від 15.07.2021 року по справі за №160/7423/21;
- письмові пояснення щодо доводів позивача про зменшення при нарахуванні належною розміру середнього заробітку ОСОБА_1 , за період і 27.07.2018 року по 29.04.2021 року за рішенням Дніпропетровського окружною адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №160/7423/21 та інші наявні докази щодо суті спору.
Відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 15.11.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на думку позивача, Військова частина НОМЕР_1 дійшла помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування принципу співмірності, а відтак відповідно зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Крім того, на його думку, відповідачем невірно застосовано норми статті 117 КЗпП України.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у зменшенні йому при нарахуванні належного розміру середнього заробітку за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року за рішенням Дніпропетровського окружною адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №160/7423/21 та відповідно нездійснення належного розрахунку, звернувся до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.
Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні грошового забезпечення є компетенцією відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення.
Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Вказують, що спираючись на висновки Верховного Суду ними було застосовано принцип співмірності.
Вважають, що нарахування сум є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що наказом командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України від 13.06.2018 року № 50 о/с ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас на підставі п.п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 152 від 27.07.2018 року ОСОБА_1 з 27.07.2018 року виключений зі списків особового складу частини.
Згідно матеріалів справи, позивач має статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 24 квітня 2015 року.
Відповідачем не заперечувався той факт, що позивач додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій не використовував.
Позивач вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення з 24.04.2015 року по 27.07.2018 року, а також грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року по справі №160/17033/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.02.2014 року по 27.07.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03.02.2014 року по 27.07.2018 року включно.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 року.

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року виправлено описку в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, та вказано, що слід вважати вірним в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року в п`ятому абзаці резолютивної частини «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 року.».

Поставною Третього апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року в адміністративній справі №160/17033/20, залишено без змін.

Встановлено, що вказане рішення суду виконано - 29.04.2021 платіжним дорученням АТ «Перший Український Міжнародний року та платіжним дорученням «Перший Український Міжнародний банк» №1459 від 28.04.2021 року.

Отже, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року у справі № 160/17033/20 29.04.2021 року платіжним дорученням № 1459 від 28.04.2021 року перераховано ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 21961,68 грн. та платіжним дорученням № 1462 від 28.04.2021 року перераховано індексацію у розмірі 36635,95 гривень.

Проте, як вказує позивач, розрахунок, а саме виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій, проведено лише 29.04.2021 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року у справі №160/17033/20.

Позивач вказує, що допущена відповідачем затримка розрахунку при звільненні є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року, яке набрало законної сили, по справі №160/7423/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 рік.

02.12.2021 року на рахунок позивача було зараховано 197132,23 грн. середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, що також платіжним дорученням №4357 від 01.12.2021 року.

03.12.2021 року позивач, через свого законного представника звернувся до відповідача із запитом, у якому просив:

- надати інформацію, яким чином нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.07.2021 року ОСОБА_1 за рішенням суду від 15.07.2017 року по справі №160/7423/21, зазначивши джерело даних для здійснення розрахунку та суми нарахованого середнього заробітку;

- надати документи, які підтверджують відповідність нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №160/7423/21 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрінів України від 08 лютого 1995 року № 100;

- надати інформацію чи планується доплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року по справі №160/7423/21. Якщо ні, то зазначити підстави.

Листом №429/п від 22.12.2021 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача про те, що з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, Військова частина вважає, що середній заробіток за час затримки має бути виплачений у розмірі, з урахуванням істотності в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року становить 52,39% .

Також, вказали, що сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 52,39% розраховується таким чином: 404,67 грн (середньоденний заробіток)*944к.д.=382008,48 гривень.

Компенсація за невикористані дні відпустки УБД, індексація грошового забезпечення - 59489,98 грн. (рішення суду) - 52,39% - 382008,48 грн. - 100%.

Тому, належною сумою із застосуванням принципу пропорційності відповідач вважає 200134,24 грн. 52,39%, що підтверджується Розрахунком (додаток 12).

Не погоджуючись із таким розрахунком суми середнього заробітку відповідача при звільненні та невиконання судового рішення, що призвело до порушення інтересів позивача, останній звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Так, відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Також, стаття 47 Кодексу законів про працю України визначає, обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд зазначає, що статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Отже, враховуючи наведені вище положення, встановлено, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Слід вказати, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року, яке набрало законної сили, по справі №160/17033/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.02.2014 року по 27.07.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03.02.2014 року по 27.07.2018 року включно.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 року.

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року виправлено описку в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, та вказано, що слід вважати вірним в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року в п`ятому абзаці резолютивної частини «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.07.2018 року.».

Встановлено, та не заперечується учасниками справи, вказане рішення суду було виконано лише - 29.04.2021 платіжним дорученням АТ «Перший Український Міжнародний року та платіжним дорученням «Перший Український Міжнародний банк» №1459 від 28.04.2021 року.

У зв`язку із чим, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року, яке набрало законної сили, по справі №160/7423/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 рік.

02.12.2021 року на рахунок позивача було зараховано 197132,23 грн. середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, що також платіжним дорученням №4357 від 01.12.2021 року.

Отже, відповідачем, на виконання рішення суду від 15.07.2021 року по справі №160/7423/21 було здійснено відповідний розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки за період з 27.07.2018 року по 25.04.2021 року.

Слід вказати, що при розгляді цієї справи необхідно враховувати і брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку середнього заробітку за час затримки, встановлено, що його здійснено з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності.

Так, суд погоджується із доводами відповідача, що середній заробіток за час затримки має бути виплачений у розмірі, з урахуванням істотності в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 27.07.2018 року по 29.04.2021 року, що становить - 52,39% .

Отже, суму, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 52,39% розраховано таким чином:

404,67 грн (середньоденний заробіток за останні 2 місяці перед звільненням)*944к.д.(час затримки, кількість календарних днів) = 382008,48 гривень.

Середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум, із застосуванням принципу пропорційності і справедливості згідно правової позиції Верховного Суду у справі №866/2473/18 від 30.10.2019 року щодо застосування норм права при розрахунку істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки.

Враховуючи викладене, загальна сума належних виплат 113639,71 грн. (загальна сума, яка виплачена, по рішенню суду).

Згідно наданого розрахунку, встановлено, що компенсація за невикористані дні відпустки УБД, індексація грошового забезпечення становить - 59489,98 грн. (рішення суду) - 52,39%.

Середній заробіток за весь час затримки (944 к.д.) - 382008,48 грн. - 100%.

Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати із застосуванням принципу пропорційності 200134,24 грн. -52,39%.

Таким чином, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку, що відповідач обґрунтовано дійшов до висновку, що належною сумою із застосуванням принципу пропорційності та співмірності є 200134,24 грн. - 52,39%.

Слід вказати, що відповідач у цьому випадку правомірно застосував принцип співмірності, та врахував такі обставини, зокрема, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім грошовим забезпеченням позивача, обставини за яких було встановлено наявність такої заборгованості та ді військової частини щодо її виплати.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку здійснено з урахуванням істотної частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Отже, суд зазначає, що враховуючи розмір суми відносно розміру заробітку, суд вважає за справедливе застосування відповідачем принципу співмірності та зменшення за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Слід вказати, що при розгляді цієї справи судом також підлягає врахуванню правова позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року №13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18).

З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, слід дійти до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку є належним та обґрунтованим та перерахунку не підлягає.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 15.11.2022 року.

Суддя В.В. Ільков