Справа № 520/9821/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

15 листопада 2022 року № 520/9821/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність військової прокуратури об`єднаних сил щодо виплати грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі та затримку в проведенні розрахунку протиправною;

- стягнути з військової прокуратури об`єднаних сил () на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 56 529,27 грн. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні та суму в розмірі 36 912,32 грн. в якості середнього заробітку за час затримки в розрахунку (Банк отримувача - АТ Райффайзен Банк Аваль, картковий рахунок НОМЕР_1 , номер рахунку ІВАN НОМЕР_2 , код банку 300335, код ЄДРПОУ банку 14305909, отримувач ОСОБА_1 , РНОКПГІ отримувача НОМЕР_3 );

- зобов`язати військову прокуратуру об`єднаних сил () нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 29.02.2020 року по день фактичного розрахунку та стягнути зазначену суму на користь ОСОБА_1 (Банк отримувача - АТ Райффайзен Банк Аваль, картковий рахунок НОМЕР_1 , номер рахунку ІВАN НОМЕР_2 , код банку 300335, код ЄДРПОУ банку 14305909, отримувач ОСОБА_1 , РНОКПП отримувача НОМЕР_3 );

- відповідно до ст. 382 КАС України встановити контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Відповідача надати до суду звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, під час проходження служби щомісячно отримував додаткову грошову винагороду за участь в антитерористичній операції та надбавку за доступ до державної таємниці і вони входили до складу його грошового забезпечення. 28 січня 2020 року його було звільнено з служби та виключено із списків особового складу. Позивач вважає, що при його звільненні з служби відповідачем до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні безпідставно не включено грошову винагороду за участь в АТО та надбавку за доступ до державної таємниці. Як наслідок, не виплачено гарантованої допомоги у повному обсязі. Крім того, позивач вказує, що кінцевий розрахунок з ним (по деяким видам грошового забезпечення) було затримано на 31 день, відтак вважає, що має право на компенсацію за невчасний розрахунок при звільненні. На підставі вказаного позивач звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 по справі № 520/9821/2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 520/9821/2020, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

28 липня 2022 року дана справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду та передана до провадження судді Мельникова Р.В.

Ухвалою суду від 02.08.2022 року, зокрема, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до Військової прокуратури об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область,84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги - прийнято до розгляду; розгляд адміністративної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.09.2022 року виправлено описки в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 року по справі № 520/9821/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги, шляхом зазначення у вступній частині та абзацах першому і третьому резолютивної частини ухвали, зазначивши вірно назву відповідача як "Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил" у відповідних відмінках замість невірного "Військова прокуратура об`єднаних сил".

Ухвалу суду від 02.08.2022 року було направлено на адресу відповідача у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджується відповідною довідкою, наявною в матеріалах справи, проте відповідач правом подання до суду відзиву на позов, заяви про визнання позову або заяви про продовження строку на подання відзиву на позов до суду не скористався.

Відповідно до ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд під час нового розгляду справи встановив наступне.

Позивач проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року, а за останнім місцем служби з 22 жовтня 2018 року по 28 січня 2020 року перебував на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону (місто Рубіжне Луганської області).

Наказом Міністра оборони України № 4 від 04 січня 2020 року позивача звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил №67 к від 22 січня 2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28 січня 2020 року.

Під час розгляду справи встановлено, що у зв`язку зі звільненням з військової служби позивачу було здійснено відповідні виплати, а саме:

- винагорода за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях за грудень 2019 у розмірі 3460,75 грн;

- грошове забезпечення за період з 01 по 28 січня 2020 року у розмірі 25120,56 грн;

- матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі 33637,54 грн кожна, на загальну суму 67275,08 грн;

- одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, згідно статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII у розмірі 178360,00 грн.;

- грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки (всього 123 днів), відповідно до довідки відділу роботи з кадрами від 21 січня 2020 № 15-354 вих-20 у розмірі 108874,68 грн.

Відтак, загальна сума виплачена в січні 2020 року при звільненні позивача склала 383091,07 грн.

Водночас, під час розгляду справи встановлено, що розрахунок одноразової грошової допомоги здійснений виходячи з наступних видів грошового забезпечення за січень 2020 року: посадовий оклад у розмірі 5660,00 грн; оклад за військове звання у розмірі 1340,00 грн; вислуга років 40% у розмірі 2800,00 грн; ОВЗ 100% у розмірі 9800,00 грн; премія за січень 2020 року 40 % у розмірі 7840,00 грн; надбавка за доступ до державної таємниці за січень 2020 року у розмірі 0,00 грн. Всього одноразова грошова допомога нарахована у розмірі 27440,00 грн.

Однак, як вказано позивачем виплата таких сум була здійснена відповідачем не у повному розмірі, чим порушено його права.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та наявним в матеріалах справи запереченням проти позову, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено приписами ст.83 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01 січня 2019 року на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Відповідно до абз.1 п.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з приписами п. 5 розділу XXXII наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою.

За приписами п.2 розділу І Наказу № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Пунктом 3 Наказу Генерального прокуратура від 01 вересня 2016 року № 313 «Про порядок виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадових окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» з метою удосконалення порядку виплати надбавки до посадових окладів працівникам органів прокуратури України, які працюють з відомостями, що становлять державну таємницю надано право кадровим підрозділам Генеральної прокуратури України та регіональних прокуратур на підставі наданих списків готувати проекти наказів про встановлення надбавки працівникам відповідної прокуратури.

Положеннями пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Генеральної прокуратури України від 26 липня 2018 року № 152 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок № 152).

Пунктом 1 розділу II Порядку № 152 передбачено, що військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.

Пунктом 3 та 5 розділу II Порядку № 152 визначено, що винагорода виплачується пропорційно часу участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі у цих заходах до дня завершення такої участі, на підставі відповідних наказів керівництва штабу антитерористичної операції, Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України та інших оперативних штабів про включення (виключення) військовослужбовців до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з метою виконання службових завдань.

За час звільнення від виконання службових обов`язків, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (крім випадків безперервного стаціонарного лікування після отриманих поранень (контузії, травми, каліцтва), у щорічній основній, щорічній додатковій відпустках, відпустці за сімейними обставинами, відрядження за межі районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду виплата винагороди не здійснюється.

Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку № 152 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури.

У разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з військовослужбовцем винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями ст.47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, на день звільнення.

Згідно із приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Водночас, положеннями ч.1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2022 року колегією суддів Касаційного адміністративного суду звернуто увагу на те, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17. Приймаючи постанову від 10 листопада 2021 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

З огляду на вказані мотиви до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак, колегією суддів вказано, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Таким чином, розрахунок грошової допомоги при звільненні позивача повинен був проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Також, вказано, що винагорода за участь в АТО виплачується за минулий місяць, у зв`язку з чим урахувати її в поточному місяці (січень 2020 року), для здійснення розрахунку не можливо. Водночас, зазначено, що приписами п.1 розділу III Порядку № 152 відповідно до якого визначено, що у разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з ним, винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному за попередній місяць, та не навели в своїх рішеннях відповідних мотивів щодо його незастосування.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 18.04.2022 року вбачається, що колегією суддів вказано на обставини того, що судам попередніх інстанцій необхідно дослідити чи виплачувалась у січні 2020 року позивачу винагорода за АТО та в залежності від встановленого зробити розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, що є процесуальним обов`язком суду.

Також, колегією суддів Касаційного адміністративного суду стосовно доводів позивача про те, що відповідачем до обчислення одноразової грошової допомоги не враховано надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, зазначено, що одноразова грошова допомога вираховується і виплачується особі по фактично встановлених нормах. Зокрема, як зазначено вище, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та надбавок, установлених на день звільнення. Отже, вказано, що оскільки в січні 2020 року позивачу надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці не встановлено, то підстав для урахування її не має.

Колегією суддів Касаційного адміністративного суду також стосовно доводів позивача про те, що відповідачем було затримано належну при звільнені виплату, зазначено, що суди попередніх інстанцій залишили без належної оцінки доводи позивача, про те, що відповідачем затримано розрахунок при звільненні, за який відповідач у даному випадку несе відповідальність передбачену нормами статей 116 та 117 КЗпП України.

При цьому, колегією суддів Верхового Суду зауважено, що виходячи із приписів статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, враховуючи наведені висновки суду вищої інстанції з огляду на положення ч.5 ст. 353 КАС України, приписами якої визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи, ухвалою суду від 02.08.2022 року, зокрема, витребувано від ОСОБА_1 та Військової прокуратури об`єднаних сил інформацію та належним чином засвідчені копій доказів щодо здійснення позивачу виплати у січні 2020 року винагороди за АТО, інформацію та належним чином засвідчені копій доказів того, коли саме із позивачем було проведено остаточний розрахунок, а також з яких сум останній складався.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивачем через канцелярію суду було подано пояснення, в яких вказано, що виплата винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (винагорода за участь в АТО (операції об`єднаних сил (ООС) у січні 2020 року проводилась за грудень 2019 року в розмірі 3460,75 грн., про що свідчить копія розрахункового листа за січень 2020 року.

Водночас, зазначена винагорода за січень 2020 року в розмірі 2301,42 грн. (1593,29 грн. + 708,13 грн.) виплачена в лютому 2020 року (28.02.2020 року), про що свідчить копія розрахункового листа за лютий 2020 року.

Також, наприкінці лютого 2020 року проведено виплати окремих сум грошового забезпечення в загальному розмірі 4689,42 грн., що є доказом проведення остаточного розрахунку із позивачем, в той час як датою звільнення є 28 січня 2020 року.

Вказана сума складалась з вищенаведеного розміру винагороди за участь в АТО/ООС та розміру іменованого «виплата зарплати» не конкретизованого при такій виплаті відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що положеннями п.1 розділу III Порядку № 152 визначено, що у разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з ним, винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному за попередній місяць.

Відтак, станом на час звільнення позивача зі служби відповідачем останньому за січень 2020 року мала бути нарахована винагорода у розмірі, визначеному за попередній місяць, тобто за грудень 2019 року.

Натомість, як свідчать матеріали справи, відповідачем вказаного здійснено не було, а таку винагороду було виплачено лише 28.02.2020 року разом із сумою заробітної плати у розмірі 4689,42 грн., чим порушено права позивача на здійснення із ним своєчасного розрахунку при звільненні.

З огляду на вищевикладене та враховуючи висновки суду вищої інстанції суд зазначає, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні здійснений відповідачем виходячи з врахування до місячного грошового забезпечення наступних видів грошового забезпечення за січень 2020 року: посадовий оклад у розмірі 5660,00 грн; оклад за військове звання у розмірі 1340,00 грн; вислуга років 40% у розмірі 2800,00 грн; ОВЗ 100% у розмірі 9800,00 грн; премія за січень 2020 року 40 % у розмірі 7840,00 грн; надбавка за доступ до державної таємниці за січень 2020 року у розмірі 0,00 грн. є помилковим, враховуючи, що до останнього має бути включено також розмір винагороди за участь АТО, який відповідачем мало бути нараховано позивачу та виплачено у січні 2020 року у дату звільнення з врахуванням приписів п. 1 розділу III Порядку № 152.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу належить розрахувати із врахуванням наступних видів грошового забезпечення за січень 2020 року: посадовий оклад у розмірі 5660,00 грн; оклад за військове звання у розмірі 1340,00 грн; вислуга років 40% у розмірі 2800,00 грн; ОВЗ 100% у розмірі 9800,00 грн; премія за січень 2020 року 40 % у розмірі 7840,00 грн; винагороди за участь АТО 3460,75 грн., що загалом складає 30900,75 грн.

Отже, враховуючи приписи абз.1 п.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем позивачу мало бути здійснено у розмірі 30900,75 грн * 50% (розмір відсотків місячного грошового забезпечення для обрахунку допомоги) * 13 (кількість повних календарних років служби відповідно до вислуги років зарахованих відповідачем), що дорівнює 200854,88 грн.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачу при звільненні було нараховано та виплачено відповідачем одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 178360,00 грн., а отже на користь позивача підлягає нарахуванню та виплаті сума 22494,88 грн. (200854,88 грн. - 178360,00 грн.) недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідачем було затримано належну при звільнені виплату грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи та не спростовано відповідачем остаточний розрахунок із позивачем було проведено 28.02.2020 року шляхом виплати позивачу суми винагороди за участь в АТО у розмірі 2301,42 грн. (1593,29 грн. + 708,13 грн.) та суми грошового забезпечення в загальному розмірі 4689,42 грн., що загалом складає 6990,84 грн.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні з 28.01.2020 року по 28.02.2020 року складає 30 календарних днів.

З аналізу норм діючого законодавства слід дійти висновку про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Під час розгляду справи встановлено, що позивача було виключено зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення 28.01.2020 року.

При цьому, в подальшому 28.02.2020 року відповідачем було виплачено позивачу суму винагороди за участь в АТО та грошового забезпечення у загальному розмірі 6990,84 грн.

Отже, тривалість затримки у розрахунку при звільненні складає 30 календарних днів.

З огляду на обставини того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, то суд приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У відповідності до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (надалі Порядок № 260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Суд зазначає, що у військовій прокуратурі позивач проходив саме військову службу (за контрактом) і це було визначальною (необхідною) умовою для його призначення на цю посаду.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що у даному спорі подією, з якою пов`язана відповідна виплата є звільнення позивача з військової служби, що відбулось 28.01.2020 року. Від так, два останні календарні місяці роботи, що передують вказаній події, являють собою листопад та грудень 2019 року.

Період листопада - грудня 2019 року мав 61 календарний день, грошове забезпечення позивача за листопад 2019 року склало суму в розмірі 46737,04 грн., грошове забезпечення за грудень 2019 року склало суму в розмірі 40569,61 грн., що підтверджується копіями розрахункового листа помісячно за 2019 рік.

Відтак, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 1431,26 грн. ((46737,04 грн. +40569,61 грн.)/ 61 робочих дні).

Отже, підсумкова загальна сума компенсації середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні складає 1431,26 грн. * 30 календарних днів, що дорівнює 42937,80 грн.

Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 року по 28.02.2020 року в розмірі 42937,80 грн. з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 29.02.2020 року по день фактичного розрахунку та стягнути зазначену суму на користь ОСОБА_1 суд зазначає, що останні є передчасними з огляду на обставини того, що на даний час позивачу не було проведено виплату виплату усіх належних сум, що свідчить про направленість таких вимог на майбутнє.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення контролю відповідно до ст. 382 КАС України за виконанням судового рішення та зобов`язання відповідача надати до суду звіт про виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на вищевикладену норму діючого законодавства, суд зазначає, що у суду на даний час відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде виконане рішення суду у даній справі, а відтак відсутні підстави для задоволення зазначеного клопотання позивача.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ,Донецька область,84333) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо виплати грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі та затримку в проведенні розрахунку.

Зобов`язати Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 року по 28.02.2020 року в розмірі 42937 (сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 80 коп. та недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 22494 (двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто чотири) грн. 88 коп. з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.