Справа № 260/3380/21
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа №260/3380/21

провадження № К/990/16420/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Кашпур О. В.

секретаря судового засідання - Жидецької В. В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника позивача - Розмана С. Ю.;

представників відповідача - Дубаневича О. З., Діманової Т. А.;

представники третьої особи - Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України - Лазарчук Г. В., Волинець Н. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції клопотання представника ОСОБА_1 та Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України про передачу справи № 260/3380/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду,

за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третіх осіб - Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області, Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України, Ради адвокатів Закарпатської області, в.о керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєва Олександра Володимировича, Голови Національного агентства з питань запобігання корупції Новікова Олександра Федоровича, про визнання дій протиправними, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Затолочного В. С., суддів: Качмара В. Я., Курильця А. Р.

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), за участю третіх осіб - Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області (далі - КДКА Закарпатської області), Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України, Ради адвокатів Закарпатської області, в.о керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєва Олександра Володимировича, Голови Національного агентства з питань запобігання корупції Новікова Олександра Федоровича, про визнання протиправними дії НАЗК по визначенню ОСОБА_1 суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) та по направленню їй повідомлення від 08 липня 2021 року № 47-02/50987/21 про неподання декларації за 2020 року як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), та про зобов`язання позивача подати таку декларацію в порядку частини першої статті 45 Закону № 1700-VII.

2. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка має право здійснювати адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН № 816, виданим Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Рівненської області на підставі рішення від 08 липня 2011 року № 16.

Згідно з Витягом з протоколу конференції адвокатів Закарпатської області від 18 березня 2017 року конференцією адвокатів Закарпатської області ОСОБА_1 обрано членом дисциплінарної палати КДКА Закарпатської області.

27 липня 2021 року на поштову адресу позивача, яка зазначена в Єдиному реєстрі адвокатів України, надійшло повідомлення НАЗК від 08 липня 2021 року № 47-02/50987/21 про факт неподання ОСОБА_1 декларації за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК Амплеєва О. В .

У вищевказаному повідомленні НАЗК зазначено, що згідно з частиною другої статті 51-2 Закону № 1700-VIII за результатом контролю щодо своєчасності подання декларацій встановлено неподання позивачем щорічної декларації за 2020 рік. Також звертається увага на те, що протягом десяти днів з дня отримання повідомлення, позивач повинна подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону № 1700-VII.

3. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

3.1. Визнано протиправними дії НАЗК по визначенню ОСОБА_1 суб`єктом декларування відповідно до Закону № 1700-VII та по направленню їй повідомлення від 08 липня 2021 року № 47-02/50987/21 про неподання нею декларації за 2020 рік і про зобов`язання її як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подати таку декларацію в порядку частини першої статті 45 Закону № 1700-VII.

4. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зміст підпункту "в" пункту 2 частини першої статті 3 та абзацу 2 частини третьої статті 45 Закону № 1700-VII не відповідає принципу юридичної визначеності, оскільки не дає змогу невизначеним адресатам цих норм з достатньою точністю з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з огляду на лист в.о. керівника Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя О.Амплеєва від 19 лютого 2020 року вих. № 620/0/1-20, адресованого голові НААУ, Ради адвокатів України Ізовітовій Л. П., яким в порядку надання роз`яснень повідомив, що діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування і державні органи не можуть втручатися в її роботу. При цьому, у листі зазначено, що для вирішення питання про віднесення до осіб, які для цілей Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передусім членів ВКДКА, слід звернути увагу на рішення Конституційного Суду України від 06 червня 2019 року № 3-р/2019, та враховуючи розширене тлумачення Закону, а саме: віднесення Голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Голови та членів Вищої КДКА до суб`єктів, визначених підпунктом "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII, може суперечити принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права. Таким чином, уповноважена особа НАЗК вказаним листом визнала, що на Голову, заступників Голови, членів Вищої КДКА та Голову, заступників Голови та членів КДКА не поширюється дія Закону № 1700-VII в частині можливості віднесення вказаних осіб до осіб, які прирівнюються до уповноважених осіб на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що у період з лютого 2020 року по червень 2021 року зміни до Закону № 1700-VII щодо визначення кола суб`єктів, на яких поширюється дія Закону не вносились, як і не вносились зміни до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Своєю чергою Законом України від 04 березня 2020 року № 524-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону № 1700-VII були внесені зміни у пункт 1 частини першої статті 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а саме слова та цифри "у п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" замінити словами та цифрами "у п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції". Тобто, були внесені зміни виключно у статтю 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", яка регулює вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката. Крім того, Законом України від 02 жовтня 2019 року № 140-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції" редакція Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII була доповнена статтею 13-1 "Уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції", якою з метою організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, передбачених цим Законом, утворюються (визначаються) уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції. При цьому, частиною 3 вказаної статті передбачено, що керівник уповноваженого підрозділу (уповноважена особа) підзвітний і підконтрольний керівнику відповідного державного органу або органу місцевого самоврядування. Натомість до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не були внесені зміни щодо утворення (визначення) уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції.

Суд першої інстанції також звернув увагу на зміст статей 19 та 62 Закону № 1700-VII, які регулюють питання прийняття антикорупційних програм, у т.ч. юридичними особами. Так, відповідно до статті 19 цього Закону серед переліку органів, у яких приймаються антикорупційні програми, відсутні вказані органи адвокатського самоврядування. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 62 вказаного Закону положення щодо обов`язковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів, Правил внутрішнього розпорядку юридичної особи, а також можуть включатися до договорів, які укладаються юридичною особою.

Суд першої інстанції зазначив, що формування дисциплінарних комісій, представники яких вказані в підпункті "в" пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII, відбувається за іншими принципами ніж обрання членів до дисциплінарної палати КДКА. Члени дисциплінарної палати КДКА обираються більшістю голосів на конференціях адвокатів регіону строком на 5 років з числа адвокатів регіону та не є штатними працівниками КДКА, не отримують заробітну платню, з ними не укладається трудовий договір.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій НАЗК щодо покладення на позивача обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону № 1700-VII.

5. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 19 травня 2022 року скасував рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року та ухвалив нове, яким відмовив в позові.

6. Таке судове рішення обґрунтовано визначеним законодавцем коло суб`єктів, на яких поширюється дія Закону № 1700-VII, зокрема на інших осіб, які входять до складу конкурсних та дисциплінарних комісій, утворених відповідно до інших законів (крім іноземців-нерезидентів, які входять до складу таких комісій), і при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього ж Закону.

Суд апеляційної інстанції констатував, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є такою, що створена відповідно до 50 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та забезпечує допуск до адвокатської професії, а також позбавлення такого права (шляхом прийняття рішень про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю), а тому вчинені відповідачем дії є такими, які відповідають положенням законодавства.

Також апеляційний суд вказав, що позивачем не доведено жодних фактів з посиланням на відповідні докази, які вказували б на те, що вчинені відповідачем дії та/або направлене позивачу повідомлення порушило право позивача на незалежність його адвокатської діяльності.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом лише про захист саме його порушеного права, свободи чи інтересу, а не права, яке в майбутньому ймовірно може бути порушено з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, направлення відповідачем оскаржуваного повідомлення не порушує прав позивача, оскільки зміст повідомлення є таким, що носить інформаційний характер з приводу необхідності подання декларації та правових наслідків щодо такої не подачі. Самі ж дії відповідача, що проявилися у направленні відповідачем повідомлення є такими, що направлені на виконання ним обов`язку, покладеного на нього частиною другою статті 51-2 Закону № 1700-VII. При цьому, виконання відповідачем законодавчо закріпленого за ним обов`язку не свідчить про порушення НАЗК незалежності адвокатури, оскільки не стосуються питань функціонування адвокатури чи безпосередньої діяльності всіх адвокатів, здійснення ними захисту, представництва.

7. ОСОБА_1 подала касаційну скаргу з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення першої інстанції.

Так, автор скарги посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» у подібних правовідносинах.

Стверджує, що адвокатура є недержавним самоврядним інститутом, а діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тому державні органи не можуть втручатись в її роботу. Аналіз положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" свідчить, що КДКА є органом адвокатського самоврядування, яка створена з іншою метою, ніж органи державної влади, державного управління та органи місцевого самоврядування, яке не уповноважено вказаним Законом на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Наголошує, що Конституційний Суд України у рішенні № 3-р/2019 від 06 червня 2019 року, де досліджувались окремі норми Закону № 1700-VII вказав, що покладення на особу, яка не уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, обов`язку декларування відповідно до вимог закону може розглядатися як втручання у приватне (особисте) та сімейне життя цієї особи, а тому таке втручання має здійснюватися з дотриманням вимог Конституції України, що має вищу юридичну силу. Також у рішенні № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України наголосив на важливості вимог визначеності, ясності та недвозначності юридичної норми. Бо інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування в правозастосовній практиці й неминуче призводить до сваволі.

Крім того у своєму рішенні № 3-р/2019 від 06 червня 2019 року Конституційний Суд України зауважив, що юридичні конструкції норм права (дефініції, диспозиції), які не дають змоги їх адресатам - фізичним особам, що здійснюють діяльність, пов`язану із запобіганням, протидією корупції, чітко з`ясовувати свої обов`язки щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, повною мірою визначати свою поведінку та передбачати наслідки своїх дій. В окремих випадках довільне тлумачення оспорюваних положень Закону № 1700-VII спеціально уповноваженими суб`єктами (органами державної влади) у сфері протидії корупції може призвести до сваволі у притягненні зазначених фізичних осіб до юридичної відповідальності, обумовлювати настання для них інших негативних правових наслідків.

На переконання позивача, віднесення Голови, членів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії, Голови та членів Вищої КДКА до суб`єктів, визначених підпункті «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII, може суперечити принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.

Вказує, що листом в.о. керівника Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя від 19 лютого 2020 року № 620/0/1-20, адресованого голові НААУ, Ради адвокатів України Ізовітовій Л. П., який в порядку надання роз`яснень повідомив, що діяльність адвокатури не пов`язана з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування і державні органи не можуть втручатись у її роботу. Натомість у липні 2021 року всупереч наданому роз`ясненню НАЗК надіслано повідомлення позивачу як члену дисциплінарної палати КДКА Закарпатської області про факт неподання декларації за 2020 року як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На думку позивача, у підпункті «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700-VI чітко не визначено позивача як суб`єкта, на якого поширюються норми вказаного Закону, що свідчить про протиправність дій НАЗК щодо покладення на позивача обов`язку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування в порядку, визначеному частиною першою статті 45 № 1700-VI.

8. Верховний Суд ухвалою від 14 липня 2022 року відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

9. Представник НАЗК подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

10. Своєю чергою представник Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України у письмових поясненнях, поданих на касаційну скаргу, вказує про наявність підстав для її задоволення.

11. Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року закінчено підготовку справи до касаційного розгляду та призначено її до розгляду в порядку попереднього судового засідання на 19 жовтня 2022 року.

Під час попереднього судового розгляду справи, судді зі складу колегії дійшли до висновку про розгляд справи у судовому засіданні.

12. Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 09 листопада 2022 року о 09 годині 30 хвилин.

13. Разом з цим ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а Закарпатському апеляційному суду (вул. Довженка, 7, м. Ужгород, 88008, e-mail: .) доручено забезпечити участь ОСОБА_1 у судовому засіданні, призначеному для розгляду цієї справи, в режимі відеоконференції.

14. 08 листопада 2022 року до Верховного Суду від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшло клопотання про залучення її до участі у справі № 260/3380/21 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача.

Розглянувши в судовому засіданні вищевказане клопотання, Верховний Суд постановив ухвалу від 09 листопада 2022 року, якою відмовив у його задоволенні.

15. Під час розгляду справи у судовому засіданні представник Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України заявив відвід судді Смоковичу М. І. у справі № 260/3380/21. У зв`язку з необхідністю зазначеним представником подати вказану заяву у письмовому вигляді, Верховний Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 09 год. 00 хв. 10 листопада 2022 року.

16. Натомість 09 листопада 2022 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду заяву про відвід суддів Смоковича М. І., Данилевич Н. А., Кашпур О. В. подано представником позивача.

17. Разом з цим у судовому засіданні представник Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України подав заяву про відвід судді Смоковича М. І.

18. Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні заяв Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України про відвід судді Смоковича М. І. та представника ОСОБА_1 про відвід суддів Смоковича М. І., Данилевич Н. А., Кашпур О. В. у справі № 260/3380/21.

19. Під час розгляду справи від представника ОСОБА_1 та від Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України надійшли клопотання про передачу справи 260/3380/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною п`ятою статті 346 КАС України.

20. Обґрунтовуючи подане клопотання представник позивача вказує, що справа, яка розглядається, має принципове значення, оскільки мова йде про правове питання, яке потребує пояснення, так як наслідком ігнорування є поява в невизначеній кількості справ у зв`язку з відмінними позиціями та це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а тому у цій ситуації невідворотно необхідне тлумачення щодо застосування нормативно правових актів.

Представник позивача стверджує, що в касаційного суду на відміну від Великої Палати Верховного Суду відсутні процесуальні можливості для формування правозастосовчої практики.

Таким чином, на думку представника позивача, розгляд цієї справи Великою Палатою Верховного Суду є одним із ефективних процесуальних механізмів забезпечення єдності практики.

21. Своєю чергою, в обґрунтування клопотання про передачу справи до Великої Палати Верховного Суду, Недержавна некомерційна професійна організація "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України вказує, що процесуальним законодавством визначено модель діяльності Верховного Суду, за якої фільтром для справ із виключно правовими проблемами є суди касаційної інстанції. Критерії, якими вони керуються або мають керуватися при її формулюванні, у свою чергу істотно коригуються в рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Стверджує, що загальною умовою необхідності вирішення виключно правової проблеми те, що норми права неоднаково застосовуються судами різних видів юрисдикції.

Вказує, що касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року містить відповідні ознаки для її віднесення до категорії спорів, що містить виключну правову проблему.

Доводи вищевказаного клопотання зводяться до невизначеності законодавчого регулювання питання щодо поширення на членів ВКДКА та членів ВДКА положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно декларування майнового становища, що свідчить про наявність виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Відтак, на думку заявника, наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

22. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

23. Згідно з частиною першою статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

24. Варто зазначити, що виключну правову проблему належить оцінювати з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. З огляду саме на ці критерії має бути підтверджено той факт, що проблема наявна не в одній конкретній справі, але й існує в інших, або вона може виникнути з урахуванням позиції, щодо якої постає питання юридичної невизначеності.

25. Виключна правова проблема може полягати в недостатньому законодавчому врегулюванні правовідносин, у відсутності сталої судової практики, тривалому існуванні колізій у застосуванні норм права і не усуненні розбіжностей. За своєю правовою природою така проблема має зачіпати фундаментальні права та свободи особи.

26. У своїх клопотаннях заявники вказають, що як в судах першої, так і в судах апеляційної інстанцій, наявні індивідуальні спори із суб`єктом владних повноважень щодо застосування певних норм матеріального права у Законі України "Про запобігання корупції" та Законі України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень, спір у яких виник з аналогічних підстав, спірні правовідносини, в яких регулюються одними нормами права та в яких позивачі заявили аналогічні позовні вимоги.

27. В силу частини другої статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу.

28. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням змісту спірних правовідносин та їх предмету правового регулювання оцінює наявність виключної правової проблеми та необхідність передачі справи для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

29. Проаналізувавши зазначені у клопотаннях підстави, якими обґрунтовано необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотань про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 3, 248, 344, 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України Суд,

у х в а л и в:

1. Клопотання представника ОСОБА_1 та Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України про передачу справи № 260/3380/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду - задовольнити.

2. Справу № 260/3380/21 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, за участю третіх осіб - Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області, Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" в особі Ради адвокатів України, Ради адвокатів Закарпатської області, в.о керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції Амплеєва Олександра Володимировича, Голови Національного агентства з питань запобігання корупції Новікова Олександра Федоровича, про визнання дій протиправними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11 листопада 2022 року.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

О. В. Кашпур