Справа № 500/3582/22
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3582/22

14 листопада 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, головуючого судді Баб`юка П.М. розглянув за правилами письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду 07.10.2022 звернувся представник позивачки ОСОБА_1 (далі - позивач) адвокат Стецюк Юрій Олегович (далі представник позивача) з позовною заявою до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), - попередні назви: "Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)" та "Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області", (далі - відповідач), в якому просив:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Єрохіна О.В. від 07.10.2016 у виконавчому провадженні № 52361619 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 284 231,62 грн (далі постанова від 07.10.2016).

2. Визнати протиправними та скасувати:

постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник О.С. від 25.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62407020, з виконання постанови №52361619 від 07.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави виконавчого збору в сумі 284 231,62 грн;

постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник О.С. від 25.06.2020 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №62407020.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом момент виникнення спірних правовідносин) без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідач не скористався своїм право на висловлення заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, - відзиву на позовну заяву не подав.

Процесуальні дії (рішення) у справі, заяви та клопотання сторін.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розгляд справи здійснювати в приміщенні Тернопільського окружного адміністративного суду за адресою: вул. Грушевського, 6, м. Тернопіль, 46021.

Обставини встановленні судом.

25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 014/0034/82/31355, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася до 24.04.2017 повернути кредит у сумі 310 000 доларів США та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,25 відсотків річних (надалі - Кредитний договір).

26.04.2007 в забезпечення Кредитного договору укладено договір іпотеки. Відповідно до даного договору в іпотеку передано наступне майно: Житловий будинок з прибудовою, мансардою і цокольним поверхом з надвірними спорудами загальною площею 314,2 кв.м., житловою площею 186,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,19 га, що розташована в с. Байківці, Тернопільської обл., Тернопільського р-ну, кадастровий номер 020010996.

У зв`язку із наявною заборгованістю, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду.

Справа розглядалась в суді першої та апеляційної інстанції.

25.07.2016 року Апеляційним судом Тернопільської області рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2015 змінено в частині звернення майна на предмет іпотеки, та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - житловий будинок з прибудовою, мансардою і цокольним поверхом з надвірними спорудами, загальною площею 314,2 кв.м., житловою площею 186,7 кв.м., і належить ОСОБА_1 , на праві власності, які передано в іпотеку ПАТ "Райффайзен банк Аваль" згідно із іпотечним договором від 26.04.2007 в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань, в сумі 355 600, 68 доларів США, що еквівалентно 2 842 316,24 грн.

12.08.2016 в порядку виконання даного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи.

12.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/51 та договір відступлення прав за договорами іпотеки від 13.12.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. і зареєстрований у реєстрі під № 4303.

Відповідно до зазначених договорів Первісний кредитор передав (відступив), а ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» прийняв всі права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення (іпотеки).

12.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» укладено Договір відступлення права вимоги № 12-12/17, відповідно до умов якого ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» передав (відступив), а Новий кредитор прийняв всі права вимоги до боржників за кредитним портфелем.

ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги стосовно ОСОБА_2 , за кредитним договором № 014/0034/82/31355 від 25.04.2007, за договором поруки №1-Р від 14.04.2009, та права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 26.04.2007 , які забезпечують основні зобов`язання та були укладені між Первісним кредитором та Боржниками.

Відповідно до Витягу з Додатку №2 до Договору відступлення прав вимоги №12-12/17 від 12.12.2017, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/0034/82/31355 від 25.04.2007, укладеним з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 3 184 485,14 грн, іпотечним договором від 26.04.2007, а також по виконанню зобов`язань Боржників за рішенням суду та виконавчому провадженню.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.12.2018 року в справі № 607/7871/13-ц здійснено заміну ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2015.

07.10.2016 державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Єрохін О.В. у виконавчому провадженні № 52361619 винесено постанову про стягнення з боржника (тобто ОСОБА_1 ) виконавчого збору у розмірі 284 231,62 грн. на користь держави в особі Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області.

18.06.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лесьна Н.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/7871/13-ц виданого 12.08.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було встановлено, що 15.06.2020 на адресу відділу надійшла заява стягувана № 1106-34 від 11.06.2020 про повернення виконавчого документа без виконання, а тому, державним виконавцем на підставі пункт 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану.

Вирішено також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.10.2016 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 18.06.2020 вивести в окреме провадження.

На виконавчому листі від 22.02.2015 міститься відмітка державного виконавця про те, «що виконавчий лист повернуто стягувану на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 18.06.2020. Головний державний виконавець Лесьна Н.В. Підпис. Стягнення не проводилося».

Постановою старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник Оксаною Степанівною від 25.06.2020 відкрито виконавче провадження № 62407020 з виконання постанови № 52361619 виданої 07.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави виконавчий збір в сумі 284 231,62 грн.

25.06.2020 постановою старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник Оксаною Степанівною винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника.

25.06.2020 постановою старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник Оксаною Степанівною винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Державними виконавцями, вказані вище постанови, не надсилалися боржнику у порядку та строки передбачені статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

28.09.2022 представником ОСОБА_1 , адвокатом Стецюком Ю.О. подана заява від 28.09.2022 в Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 62407020, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження позивачу стали відмові викладені обставини.

Не погоджуючись із вказаними рішення відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Зміст спірних правовідносин.

Спір в цій справі, є питання необхідності стягнення виконавчого збору виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Норми права, які суд застосував до спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VІІІ).

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Мотивована оцінка суду щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Вирішуючи спір між сторонами, суд зазначає наступне.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на викладене, суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIIIзаробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Висновки яких дійшов під час вирішення спору відповідають правовим висновкам у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №640/685/19 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

Матеріали свідчать про наступне.

07.10.2016 року державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Єрохін О.В. у виконавчому провадженні № 52361619 винесено постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 284 231,62 грн на користь держави в особі Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області.

Поряд з цим, 18.06.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лесьна Н.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/7871/13-ц виданого 12.08.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було встановлено, що 15.06.2020 року на адресу відділу надійшла заява стягувана № 1106-34 від 11.06.2020 про повернення виконавчого документа без виконання, а тому, державним виконавцем на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану.

Вирішено також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.10.2016 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 18.06.2020 вивести в окреме провадження.

При цьому, на виконавчому листі від 22.02.2015 міститься відмітка державного виконавця про те, «що виконавчий лист повернуто стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 18.06.2020. Головний державний виконавець Лесьна Н.В. Підпис. Стягнення не проводилося».

Таким чином, державний виконавець встановивши, що фактичне стягнення не проводилось не вірно застосував приписи частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.

Так, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2020 №62407020 із стягнення виконавчого збору на підставі постанови від 07.10.2016 № 52361619, свідчить про порушення вказаних приписів закону, оскільки створює умови для стягнення виконавчого збору без фактичного стягнення сум заборгованості з боржника.

Наведене, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір між сторонами суд вирішує питання про розподіл судових витрат (частина перша статті 143 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних із розглядом справ.

Згідно із частиною другою статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати по справі підлягають стягнення на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) в сумі 4 827 (чотири тисячі вісімсот двадцять сім) грн 12 копійок, відповідно до квитанції про сплату судового збору № ID 9434-4337-0507-4048 від 06.10.2022 .

Керуючись статтями 2, 5, 12, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати:

- постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Єрохіна О.В. від 07.10.2016 у виконавчому провадженні № 52361619 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 284 231,62 грн;

- постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник О.С. від 25.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62407020, з виконання постанови №52361619 від 07.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави виконавчого збору в сумі 284 231,62 грн;

- постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник О.С. від 25.06.2020 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №62407020 з виконання постанови №52361619 від 07.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави виконавчого збору в сумі 284 231,62 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) судові витрати на суму сплаченого судового збору 4 827 (чотити тисячі вісімсот двадцять сім) грн 12 копійок згідно із квитанцією № ID 9434-4337-0507-4048 від 06.10.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення або виготовлення повного тексту.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) (місцезнаходження: вул. Київська, 3-А,м. Тернопіль,46016 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34905338);

Головуючий суддя Баб`юк П.М.