Справа № 600/2612/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Чернівці Справа № 600/2612/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_11 про визнання протиправним та скасування наказу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_11 № 24 від 04.03.2022 в частині призову його на військову службу у Збройні Сили України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 04.03.2022, перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_12, пояснював його службовцям про те, що має на своєму утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, а також надавав свій паспорт, де у розділі "особливі відмітки" містяться записи про наявність у нього четверо неповнолітніх дітей. Син від попереднього шлюбу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на даний час окремо від нього з матір`ю, але потребує постійної допомоги батька в лікуванні, вихованні та догляді, оскільки часто хворіє, що підтверджується копією виписки-епікризу з історії хвороби сина.

Позивач наголошує, що на час прийняття оскаржуваного наказу відповідачу було достеменно відомо про наявність у позивача відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак належним чином не відреагував і не зважаючи на законну підставу для відстрочки від мобілізації, позивача було мобілізовано. Позивач зазначає, що згода на призов на військову службу під час мобілізації, як того вимагає абз. 4, ч. 1, ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", він не надав ні в усній, ні в письмовій формах і така згода у відповідача відсутня.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що має право для надання відстрочки від мобілізації згідно ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вважає, що відповідач протиправно призвав його на військову службу під час мобілізації.

Ухвалою суду від 05.09.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено такий строк

ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявленого позову. На думку відповідача, чинним законодавством визначено чіткий алгоритм дій встановлений між територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (відповідача) так і громадян-військовозобов`язаних (позивача) щодо обліку, в т.ч. військовозобов`язаних.

Відповідач стверджував, що йому не було відомо про наявність у позивача підстав визначених абз.4 п.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме змiн в обліково-військових документах, у зв`язку iз недобросовісністю поведінки останнього. Окрім того, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів виконання обов`язку щодо своєчасного повідомлення органу, в якому він перебуває на військовому обліку про зміну його сімейного стану, зокрема одруження/розлучення, народження дітей. Відповідач зазначав, що оскаржуваним наказом № 24 від 04.03.2022 позивача призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобiлiзацiї, на особливий перiод військовозобов`язаних та резервістів, які призвані до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач вважає, що спірний наказ є актом iндивiдуальної дії, оскільки виданий відповідачем у результаті владних управлінських функцій та не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після його виконання.

Позивач на підставі оскаржуваного наказу прибув та приступив до виконання службових обов`язків як старший водій 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотного роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що є кримінально карним порушенням, діянням за яке передбачено відповідальність ст. 407 КК України. На думку відповідача, з метою уникнення відповідальності за скоєним злочином, позивачем обрано спосіб свого захисту як оскарження наказу про призов його на військову службу під час мобілізації.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 14.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи на стороні відповідача.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Сторожинецьким РВ УМВС України у Чернівецькій області від 08.11.2004, у розділі "Особливі відмітки" містяться записи про наявність у позивача неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_3 від 28.04.2011, Серії НОМЕР_4 від 24.01.2014, Серії НОМЕР_5 від 08.02.2016 та Серії НОМЕР_6 від 15.11.2018 підтверджується, що позивач є батьком: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_7 від 22.04.2019 терміном дії до 27.12.2031, позивач має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

У позові позивач стверджував, що на його утриманні та вихованні знаходиться дитина від попереднього шлюбу його дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Всі четверо дітей проживають разом з ним та перебувають на його утриманні.

Дослідженням довідки про склад сім`ї від 11.05.2022 № 229, виданої Сторожинецькою міською радою Чернівецького району Чернівецької області встановлено, що позивач зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (голова двору); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син); ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (невістка); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (внучка); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (внук); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (внук); ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (внук).

04.03.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_11 видано наказ (з основної діяльності) №24 «Про призов на військову службу під час мобілізації», яким позивача призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаних та резервістів, які призвані та відправлені до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно іменного списку резервістів (військовозобов`язаних) першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 направлених до в/ч НОМЕР_1 від 04.03.2022 № 358, позивач включений до вказаного списку.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2022 за № 2949, позивач перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 .

Вважаючи наказ про призов на військову службу під час мобілізації протиправним, позивач звернувся до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

В п. 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII встановлено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, після оголошенням Президентом України загальної мобілізації військовозобов`язані та резервісти після отримання ними повісток та у встановлені строки, зазначені в отриманих ними документах, зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Категорії осіб, які мають право отримати відстрочку під час мобілізації передбачені ст. 23 Закону № 3543-XII.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Згідно п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Таким чином, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені, в тому числі на ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як встановлено судом на підставі наявних у справі доказів, позивач не звертався із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_11 про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону 3543-XII.

За приписами ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: виконання військового обов`язку в запасі; дотримання правил військового обліку.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та виконавчими апаратами районних, обласних рад (далі - державні органи), територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовими частинами, підприємствами, установами, організаціями та закладами освіти незалежно від їх підпорядкування та форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921 (далі - Порядок № 921).

Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку (п.2 Порядок № 921).

Згідно п. 15-2 Порядку № 921 у разі коли відомості про призовника, військовозобов`язаного або резервіста не включені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовник, військовозобов`язаний або резервіст може за власним бажанням подати відомості для включення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів під час формування декларації про місце проживання з використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) за умови запровадження інформаційної взаємодії.

Відповідно до 47 Порядку № 921 у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (додаток 23) щодо оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних керівники державних органів, підприємств, установ та організацій зобов`язані: видати наказ про оповіщення призовників і військовозобов`язаних та довести його до їх відома у частині, що стосується забезпечення їх прибуття за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначені ним строки та копію наказу надіслати у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_11 вiд 25.02.2022 № 26, яке подано до виконання старості с. Нові Бросківці зобов`язано здійснити оповіщення всіх резервістів та вiйськовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку віком від 18 до 60-ти років у Новобросківецькому старостинському окрузі Сторожинецької міської ради с. Нові Бросківці про їх виклик до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_10 та забезпечити їх прибуття на 26.02.2022 року о 9.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 .

Як стверджував відповідач у відзиві, 26.02.2022 позивач до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, а самостійно без виклику прибув 04.03.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_2, як бажаючий вступити до Збройних Сил України, що має відповідні вміння та навички під час несення військової служби.

Дослідженням довідки ІНФОРМАЦІЯ_11 від 21.07.2022 за № 38 встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 04.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №24 від 04.03.2022 дійсно призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у Збройні Сили України.

У позові позивач зазначав, що у нього на утриманні перебуває п`ятеро неповнолітніх дітей, і відповідачу на час прийняття оскаржуваного наказу було достеменно відомо про наявність у нього відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із пред`явленням ним паспорта з відповідними відмітками.

Суд не погоджується із такими доводами позивача, з огляду на таке.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначає Закон України 16.03.2017 № 1951-VIII (далі - Закон № 1951-VIII).

Згідно ст. 1 Закону № 1951-VIII єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

За приписами ч.ч. 8-9 ст. 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Отже, відповідач є органом ведення Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею п. 8-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VIII визначено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей).

Стаття 9 Закону № 1951-VIII визначає права та обов`язки призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру; 2) звертатися в порядку, встановленому розпорядником Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру ( ч. 2 ст. 9 Закону № 1951-VIII).

Аналіз наведеної норми свідчить про обов`язок військовозобов`язаного подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

У відповідності до абз. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 1 до Порядку № 921, призовники і військовозобов`язані повинні: особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Згідно п. 1 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу затверджений Указом Президента України від 30.12.2016 № 582/2016 (далі - Положення № 582/2016) військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до п. 6. Положення № 582/2016 військовослужбовці (військовозобов`язані, резервісти) зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін та виконувати вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З аналізу наведених норм видно, що військовозобов`язані особисто повідомляють у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, в тому числі: про зміну їх сімейного стану.

Суд наголошує, що обов`язок стежити за своєчасним та точним внесенням змін до військового квитка покладається на військовозобов`язаного.

Абзацом 11 п. 4 Положення № 582/2016 передбачено, що на першу сторінку військового квитка вносяться число, місяць, рік і місце народження, дані про освіту, основну цивільну спеціальність та сімейний стан власника військового квитка.

Дослідженням військового квитка серії НОМЕР_8 від 19.10.2006, виданого на ім`я позивача, встановлено, що в графі 4 «Сімейний стан» відсутні записи.

Відсутні також записи про внесення змін щодо сімейного стану позивача в його особовій картці.

Таким чином, вищезазначене свідчить про необізнаність відповідача про наявність в позивача підстав визначених абз. 4 п. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, а саме змін в обліково-військових документах, у зв`язку iз недобросовісністю його поведінки.

Суд наголошує, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів виконання ним обов`язку щодо своєчасного повідомлення органу, в якому він перебуває на військовому обліку, про зміну його сімейного стану, зокрема народження дітей.

Відсутні в матеріалах справи також докази на підтвердження звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_11 із заявою про надання відстрочки від призову по мобілізації на підставі абз. 4 п. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, яка згідно п. 74 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 № 352, є обов`язковою для розгляду відповідачем, з прийняттям відповідного рішення.

З огляду на наведене, суд відхиляє твердження позивача, що відповідачу було відомо про віднесення його до категорії осіб, які мають право на отримання відстрочки під час мобілізації згідно абз. 1 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

Суд зауважує, що відстрочка від призову на військову службу по мобілізації надається військовозобов`язаним та може бути реалізована лише до призову на військову службу.

Оскільки, позивач призваний на військову службу, суд приходить до переконання, що йому не може надаватися відстрочка.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, суд зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Пунктом 19 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі № 9901/801/18.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2019 у справі № 813/38/16, від 27.02.2020 у справі № 440/569/19.

Окрім того, в абз. 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

У контексті спірних відносин суд зауважує, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 № 24 від 04.03.2022, яким позивача призвано на військову службу у Збройних Силах України, є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу.

Крім того, за нормами абз. 13 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як наслідок, скасування оскаржуваного наказу, який є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію, не призведе до відновлення попереднього становища позивача, оскільки, як зазначено вище, порядок звільнення з військової служби чітко визначений законом.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій та оскаржуваного наказу, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного наказу, суд відхиляє, оскільки під час розгляду справи по суті ним не доведено факту порушення оскаржуваним рішенням своїх прав, свобод чи інтересів.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 139, 241-243, 246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_11 про визнання протиправним та скасування наказу, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 );

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_10).

Суддя В.К. Левицький