Справа № 140/6029/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року ЛуцькСправа № 140/6029/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І.,розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, пенсійний орган, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області, пенсійний орган, відповідач 2) про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначення та виплату пенсії із зниженням пенсійного віку з 23 серпня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та 09 грудня 1992 року отримала відповідне посвідчення. З 01 січня 1991 року по 29 листопада 1996 року проживала в селі Небруска Маневицького району Волинської області; з 04 грудня 1996 року по даний в смт. Маневичі Волинської області. Дані населені пункти належать до зони гарантованого добровільного відселення. В цей час була працевлаштована, після роботи постійно приїздила до свого місця проживання.

23 серпня 2022 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 31 серпня 2022 року позивачу було направлено рішення ГУ ПФУ у Київській області № 56 від 30 серпня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з тим, що наданими документами період роботи проживання заявника в зоні гарантованого добровільного відселення до 01 січня 1993 року становить два роки.

ОСОБА_1 уважає такі дії відповідача протиправними та вказує, що відомості щодо наявності у неї статусу особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, віку, тривалості страхового стажу, місця та строку проживання на забрудненій території є підтвердженими, та свідчать про наявність права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. З наведених підстав позивач просить задовольнити позов.

У відзиві на позов ГУ ПФУ у Волинській області від 11 листопада 2022 року № 0300-0902-8/33832 позовних вимог не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії із зниження пенсійного віку. За принципом екстериторіальності, рішення по заяві позивача приймало ГУ ПФУ у Київській області. При розгляді документів, до страхового стажу зараховано усі періоди роботи. Поряд із тим встановлено, що станом на 01 січня 1993 року період роботи (проживання) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить два роки, що не дає права на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З наведених підстав, вважає, що ГУ ПФУ у Київській області правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, тому у задоволенні позову просив відмовити. (арк. спр. 36-37).

ГУ ПФУ у Київській області у відзиві на позовну заяву від 06 жовтня 2022 року №1000-0903-7/99642 позовні вимоги не визнало, мотивуючи тим, що за результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди. Відповідно до наданих документів, період роботи проживання позивача відповідно до статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з зоні гарантованого добровільного відселення до 01 січня 1993 року становить два роки. Таким чином, рішення про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку винесено правомірно, тому у задоволенні позову просив відмовити (арк. спр. 40-41).

У відповіді на відзиви відповідачів, ОСОБА_1 не визнала їх позиції, просила позов задовольнити з тих підстав, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням, тому має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просила позов задовольнити.

Ухвалою від 16 вересня 2022 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (арк. спр. 32).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідачів у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (арк спр. 21).

Позивач 23 серпня 2022 року звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом № 0300-0211-8/29781 від 31 серпня 2022 року повідомило позивача про прийняте ГУ ПФУ України у Київській області рішення від 30 серпня 2022 року № 56, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, з тих підстав, що наданими документами період роботи (проживання) заявника відповідно до статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в зоні добровільного відселення до 01 січня 1993 року становить два роки. (арк. спр. 5, 6).

Позивач не погоджується з такими діями пенсійного органу та вважає, що має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, починаючи із дня подачі заяви про призначення пенсії, у зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідачів як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України. Так у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Таким чином, без урахування статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 набуде права на пенсію при досягненні нею 60 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28 лютого 1991 року (далі Закон №796-XII).

За змістом пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

У пункті 3 частини першої статті 14 Закону №796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII.

Так пунктом 2 частини першої вказаної статті встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення віку становить 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому приміткою до цього пункту визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

Відповідно до положень статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У відповідності до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №551) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

За змістом абзацу 6 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Отже, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Поряд з цим суд наголошує, що документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-XII, є виключно посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06 та від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 28 березня 2018 року у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17), від 08 травня 2018 року у справі № 708/1022/17.

Отже, видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року особа проживала або відпрацювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Таке посвідчення позивач має, долучення якого до заяви про призначення пенсії відповідач не заперечив.

Судом установлено, що звертаючись до відповідача 1 із відповідною заявою про призначення пенсії, окрім посвідчення, потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого 09 грудня 1992 року, також надано довідку Виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 15 серпня 2022 року № 460 (арк. спр. 20) та від 23 серпня 2022 року № 3449 (арк. спр. 23).

Із довідки № 460 випливає, що ОСОБА_1 із 01 січня 1991 року по 29 листопада 1996 року проживала та була зареєстрована у селі Набруска Маневицького району, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106.

Із довідки № 3449 випливає, що ОСОБА_1 із 04 грудня 1996 року постійно проживає та зареєстрована в смт. Маневичі Волинської області, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106.

Відмовляючи у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ГУ ПФУ України у Київській області у оскаржуваному рішенні вказує, що позивач станом на 01 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення два роки.

Суд уважає, що дані довідки про місце проживання не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у строки, які дають право на встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи з отриманням відповідного посвідчення.

Крім того, суд наголошує, що зазначене посвідчення ОСОБА_1 недійсним не визнавалось, її статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи не оспорюється; доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в іншому місті, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, суду не надав.

Суд наголошує, що, як убачається із положень статті 55 Закону №796-XII, умовами надання пенсії за віком ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є: наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII.

Із оскаржуваного позивачем рішення вбачається, що у неї наявний необхідний страховий стаж 36 років 15 днів.

Відповідно до довідки № 460 від 15 серпня 2022 року виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області ОСОБА_1 із 01 січня 1991 року по 29 листопада 1996 року проживала та була зареєстрована у селі Набруска Маневицького району, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 (арк. спр. 20).

Відповідно до довідки № 3449 від 23 серпня 2022 року виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області ОСОБА_1 із 04 грудня 1996 року постійно проживає та зареєстрована в смт. Маневичі Волинської області, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Разом з тим, суд звертає увагу, що із врахуванням положень пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII зменшення пенсійного віку для потерпілих від Чорнобильської катастрофи (особам, які постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років) становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Спираючись на документально підтверджені позивачем періоди її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, суд дійшов висновку про неможливість застосування початкової величини зниження пенсійного віку. Поряд з тим, проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення становить більше 30 років та з якого, відповідно, слід розраховувати кількість років, на яку може бути знижено пенсійний вік.

Таким чином, позивачу відповідно до норм статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік може бути зменшено на 6 років (додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років) і вона має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у 54 роки.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу за призначенням пенсії 23 серпня 2022 року (при досягненні повних 53 років). За таких обставин, на думку суду, позивач передчасно звернулася із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

А тому, з урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Аналогічні правовідносини викладені у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 140/3065/19, яке залишено без змін Восьмим апеляційний адміністративним судом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що мотивами відповідачів для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із його зниженням відповідно до статті 55 Закону №796-XII було відсутність необхідного періоду проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (менше трьох років). Уважають, що остання взагалі не має права на таку пенсію. Однак такі висновки відповідача є помилковими і не заслуговують на увагу, оскільки на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено протилежне. За умови досягнення позивачем повних 54 років вона має беззаперечне право на отримання пенсії відповідно до Закону №796-XII.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10, ідентифікаційний код юридичної особи 22933548) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 16 листопада 2022 року.