Справа № 160/12537/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
18.08.2022 року засобами електронного зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , з вимогами про:
- визнати протиправним та скасувати рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року №1756-12/VIII «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства»;
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін з 19.09.2022 року.
Цією ж ухвалою відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року розглянуто заяву про забезпечення позову та відмовлено у її задоволенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд адміністративною справи, що підтверджується наявними матеріалами.
Відповідачем-2 не було надано до суду відзиву проти позову.
Третіми особами не було висловлено думку стосовно позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
04.06.2021 ОСОБА_1 звернулась з заявою до відповідача Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якій просила надати їй дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,1776 га для особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За розглядом заяви позивача, 16.09.2021 сільська рада прийняла рішення №1755-12/VIII, згідно якого відповідач вирішив надати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,1100 га.
Визнано частково протиправним та скасовано рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 №1755-12/VІІІ «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» в частині ненадання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,1776 га у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Новоолександрівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.06.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в частині надання такого дозволу на земельну ділянку у власність площею 0,1776 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення згідно з нормами чинного законодавства.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року набрало законної сили 22.03.2022 року.

12.04.2022 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виконання рішення суду та повторний розгляд заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

На виконання рішення та заяви позивача Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області листом від 12.07.2022р. за № 1087/2-14 повідомлено, що заяву буде розглянуто на черговій сесії після закінчення воєнного стану.

16.09.2021 року Новоолександрівська сільська рада прийняла рішення №1756-12/VIII, згідно якого вирішила надати сусіду позивача, тобто третій особі-1 - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,1100 га. Таке рішення було прийнято радою того ж дня, що і рішення за заявою позивача.

16.09.2021 року ОСОБА_2 звернувся до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 , який є третьою особою у справі, з метою розробки та організації погодження проекту землеустрою. В зв`язку з чим, земельній ділянці площею 0,11 га було присвоєно кадастровий номер :11:001:0272. Згідно інформації з витягу ДЗК вбачається, що орган, який зареєстрував земельну ділянку в ДЗК, є Відділ у Сколівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, дата реєстрації 13.12.2021 року. Інформація про зареєстроване право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно відсутня.

Не погоджуючись з рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та реєстрацією у Держаному земельному кадастрі земельної ділянки позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі ст.ст. 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, згідно частин 1, 2 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється серед іншого: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із частиною 7 статті 79-1 Земельного кодексу України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Крім цього, відповідно до частин 9, 10 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

За правилами статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.04.2021 у справі № 0640/4182/18.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

За визначенням в Законі України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Для державної реєстрації земельної ділянки, згідно положень частини 4 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа.

За приписами частини шостої статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки наведені за вичерпним і остаточним переліком у частині десятій статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», згідно з якою державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

- поділу чи об`єднання земельних ділянок;

- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

- ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містяться у пункті 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року (далі - Порядку ведення Державного земельного кадастру).

Матеріали справи свідчать, що 16.09.2021 року Новоолександрівська сільська рада прийняла рішення №1756-12/VIII, згідно якого вирішила надати сусіду позивача, тобто третій особі-1 - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,1100 га. Таке рішення було прийнято радою того ж дня що і рішення за заявою позивача.

16.09.2021 року ОСОБА_2 звернувся до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 , який є третьою особою у справі, з метою розробки та організації погодження проекту землеустрою. В зв`язку з чим, земельній ділянці ОСОБА_2 площею 0,11 га було присвоєно кадастровий номер :11:001:0272.

При цьому, суд зазначає, що вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі та сформовано як об`єкт цивільного права, без реєстрації на неї речового права (права власності) ще 13.12.2021.

При цьому, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 160/25246/21, яким зобов`язано Новоолександрівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.06.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в частині надання такого дозволу на земельну ділянку у власність площею 0,1776 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення згідно з нормами чинного законодавства, набрало законної сили 22 березня 2022 року.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду вказує, що існування в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :11:001:0272 порушує її права та охоронювані законом інтереси щодо закінчення процедури безоплатної приватизації.

Суд вказує, що процедура отримання земельної ділянки з комунальної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації включає в себе: подання клопотання та отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, замовлення та виготовлення проекту землеустрою формування та реєстрація земельної ділянки, подання клопотання про затвердження та прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою і передачі земельної ділянки у власність.

При цьому, суд зауважує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Так правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, і як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2021 року у справі №740/4635/16-а - не суттєво за чиїм замовленням такий проект землеустрою буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Також, суд зауважує, що наявне у позивача право на безоплатну передачу їй земельної ділянки із земель державної або комунальної власності не є визначеним щодо конкретної земельної ділянки, оскільки до прийняття рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у приватну власність, у особи не виникає жодних майнових прав або обґрунтованих законних очікувань щодо конкретної земельної ділянки.

Оскільки в позивача не виникло майнового права на земельну ділянку, державна реєстрація якої оскаржується, то суд вважає, що відповідач не порушив право позивача на безоплатну передачу їй земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Суд вказує, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997(справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч.1 ст.4 КАС України позивачем визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук