Справа № 520/18/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 листопада 2022 року № 520/18/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов,

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №302725 від 09.12.2021 року; №302726 від 09.12.2021 року; №302727 від 09.12.2021 року; №302728 від 09.12.2021 року; №302729 від 09.12.2021 року; №302730 від 09.12.2021 року; №302731 від 09.12.2021 року; №302732 від 09.12.2021 року; №302733 від 09.12.2021 року; №302734 від 09.12.2021 року; №302735 від 09.12.2021 року; №302736 від 09.12.2021 року; №302737 від 09.12.2021 року; №302738 від 09.12.2021 року; №302739 від 09.12.2021 року; №302740 від 09.12.2021 року; №302741 від 09.12.2021 року; №302742 від 09.12.2021 року; №302798 від 16.12.2021 року; №302799 від 16.12.2021 року; №302800 від 16.12.2021 року; №302801 від 16.12.2021 року; №302802 від 16.12.2021 року; №302803 від 16.12.2021 року; №302804 від 16.12.2021 року; №302805 від 16.12.2021 року; №302806 від 16.12.2021 року; №302807 від 16.12.2021 року; №302808 від 16.12.2021 року; №302809 від 16.12.2021 року; №302810 від 16.12.2021 року; №302811 від 16.12.2021 року; №302812 від 16.12.2021 року; №302813 від 16.12.2021 року; №302814 від 16.12.2021 року; №302810 від 16.12.2021 року;

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що оскаржувані постанови є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки винесені з порушенням встановленого порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, а також ґрунтуються на неповному та необ`єктивному розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 21.01.2022 прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому ст.257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексурозгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч.2-5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі через систему Електронний суд та засобами поштового зв`язку, а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву у визначений судом строк, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався без зазначення причин неподання відзиву. Суд зазначає, що відповідно до положень ч.4ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ТОВ "Укравтотранс Плюс" здійснює надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами на підставі ліцензії № 187570, виданої Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті 05.12.2012.

Посадовими особами відповідача було здійснено рейдові перевірки ТОВ "Укравтотранс Плюс". За результатами проведених Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складені акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18-23.10.2021 на підставі направлення на рейдову перевірку № 015043 від 18.102.2021 та від 25.10.2021 на підставі направлення на рейдову перевірку № 015046 від 25.10.2021 (а.с.47-84).

Так, основними порушеннями, які були виявлені під час проведення перевірки позивача, були відсутність розкладу руху та схеми маршруту.

За результатами розгляду актів перевірок винесено постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №302725 від 09.12.2021 року; №302726 від 09.12.2021 року; №302727 від 09.12.2021 року; №302728 від 09.12.2021 року; №302729 від 09.12.2021 року; №302730 від 09.12.2021 року; №302731 від 09.12.2021 року; №302732 від 09.12.2021 року; №302733 від 09.12.2021 року; №302734 від 09.12.2021 року; №302735 від 09.12.2021 року; №302736 від 09.12.2021 року; №302737 від 09.12.2021 року; №302738 від 09.12.2021 року; №302739 від 09.12.2021 року; №302740 від 09.12.2021 року; №302741 від 09.12.2021 року; №302742 від 09.12.2021 року; №302798 від 16.12.2021 року; №302799 від 16.12.2021 року; №302800 від 16.12.2021 року; №302801 від 16.12.2021 року; №302802 від 16.12.2021 року; №302803 від 16.12.2021 року; №302804 від 16.12.2021 року; №302805 від 16.12.2021 року; №302806 від 16.12.2021 року; №302807 від 16.12.2021 року; №302808 від 16.12.2021 року; №302809 від 16.12.2021 року; №302810 від 16.12.2021 року; №302811 від 16.12.2021 року; №302812 від 16.12.2021 року; №302813 від 16.12.2021 року; №302814 від 16.12.2021 року; №302810 від 16.12.2021 року,- на загальну суму 612 000,00 грн.

Не погоджуючись із постановами про застосування адміністративно-господарських санкцій, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду із вказаним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001, відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону № 2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 3 Порядку № 1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із п. 12 14 Порядку №1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Як вже зазначалося, згідно п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 19 цього Порядку передбачено, що рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

З системного тлумачення вказаних положень Порядку № 1567 суд приходить до висновку, що пунктом 14 Порядку № 1567 окреслено територіально межі проведення перевірки та перераховано об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту та одночасно можуть бути об`єктами рейдової перевірки. При цьому вказаним нормативно - правовим актом встановлено єдину вимогу про те, що обов`язково має бути зазначено в направленні та такою вимогою є строк проведення перевірки. Інших вимог до змісту направлення Порядком № 1567 не визначено.

Отже, не зазначення таких реквізитів як окремо визначені ділянки дороги, маршрути руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту не може мати наслідком не дотримання проведення процедури перевірки, адже жодною правовою нормою не передбачено обов`язкове зазначення таких реквізитів в направленні на перевірку.

За результатом дослідження змісту направлень на рейдову перевірку №015043 від 18.10.2021 та №015046 від 25.10.2021 суд зазначає, що вказані направлення відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки містять посилання на щотижневий графік перевірок, чітко ідентифікують посадових осіб, які мають повноваження на проведення рейдових перевірок транспортних засобів та зазначення строку проведення рейдової перевірки.

Крім того, суд зазначає, що приписами Порядку №1567 не передбачено обов`язку надавати під час перевірки щотижневі графіки проведення рейдових перевірок, на підставі яких видаються направлення на перевірку.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача не було надано направлення на проведення перевірки, адже в контексті розгляду цієї справи встановлено, що посадова особа контролюючого органу без посвідчення (направлення) на здійснення перевірки не має права здійснювати її. В той же час підприємство має право не допускати посадових осіб контролюючого органу до здійснення перевірки, якщо вони не пред`явили посвідчення (направлення) на її здійснення.

Оскільки в даному випадку посадових осіб Державної служби України з безпеки на транспорті фактично допущено до проведення перевірки, то з`ясування обставин того, чи пред`являли посадові особи відповідача направлення на перевірку не може призвести до нівелювання результатів проведення перевірки.

Щодо доводів позивача про нездійснення посадовими особами, що проводили перевірку, записів у дорожньому листі про результати перевірки транспортного засобу із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення, підпису, то суд звертає увагу на те, що в межах розгляду цієї справи позивачем не надано доказів наявності в нього дорожніх листів та те, що такі дорожні листи пред`являлися перевіряючим з урахуванням того, що від підпису та ознайомлення зі змістом актів деякі водії підприємства відмовилися.

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що відповідачем дотримані процедурні аспекти рейдових перевірок та такі перевірки були проведені повноважними представниками відповідача на підставі визначених Порядком № 1567 умов: здійснення рейдової перевірки за направленням на проведення такої перевірки, виданим на підставі щотижневого плану-графіку проведення такої перевірки, що затверджений керівником територіального органу Укртрансбезпеки.

По суті виявлених порушень суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення оскаржуваних постанов відповідачем визначено порушення ТОВ "Укравтотранс Плюс" ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт» , яка визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так, частиною 1 статті 39 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно із частиною другою 39 Закону № 2344-III визначено документи для регулярних пасажирських перевезень: Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду. Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для складання актів стало відсутність у позивача розкладу та схем рухів відповідних транспортних засобів, зазначених в актах перевірки.

Також судом з матеріалів справи встановлено, що в актах перевірки № 302564 від 19.10.2021, №302566 від 19.10.2021, № 302641 від 19.10.2021, № 30264 від 20.10.2021, № 302649 від 20.10.2021, № 302568 від 20.10.2021, від 20.10.2021 № 302570, від 20.10.2021 № 302571, від 22.10.2021 № 302575, від від 25.10.2021 № 302632, від 25.10.2021 № 302633, від 23.10.2021 № 302578,, від 23.10.2021 № 302579,, від 25.10.2021 № 302325, від 25.10.2021 № 302326, від 25.10.2021 № 302327, від 25.10.2021 № 302328, водіями зазначено про надання всіх документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», доказів протилежного представником відповідача до суду не подано.

Дослідивши зміст оскаржуваних постанов суд зазначає, що вони не містять опису вчинених позивачем порушень, за які ТОВ "Укравтотранс Плюс" притягнуто до відповідальності, а також посилання на докази, що підтверджують факти вчинення підприємством порушень законодавства про автомобільний транспорт, які були досліджені суб`єктом владних повноважень та покладені в основу спірних рішень.

За таких обставин та враховуючи, що в оскаржуваних постановах не конкретизовано які саме положення ст. 39 Закону № 2344-III порушено позивачем, суд вважає, що такі рішення суб`єкта владних повноважень не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд акцентує увагу, що згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач під час судового розгляду справи не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких прийнято оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку , що оскаржувані постанови є протиправними і підлягають скасуванню, а позовні вимоги ТОВ "Укравтотранс Плюс" задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статями 14, 243-246, 257-262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" (вул. Мельникова, буд. 23, м. Харків, 61002, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135, ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу №302725 від 09.12.2021 року; №302726 від 09.12.2021 року; №302727 від 09.12.2021 року; №302728 від 09.12.2021 року; №302729 від 09.12.2021 року; №302730 від 09.12.2021 року; №302731 від 09.12.2021 року; №302732 від 09.12.2021 року; №302733 від 09.12.2021 року; №302734 від 09.12.2021 року; №302735 від 09.12.2021 року; №302736 від 09.12.2021 року; №302737 від 09.12.2021 року; №302738 від 09.12.2021 року; №302739 від 09.12.2021 року; №302740 від 09.12.2021 року; №302741 від 09.12.2021 року; №302742 від 09.12.2021 року; №302798 від 16.12.2021 року; №302799 від 16.12.2021 року; №302800 від 16.12.2021 року; №302801 від 16.12.2021 року; №302802 від 16.12.2021 року; №302803 від 16.12.2021 року; №302804 від 16.12.2021 року; №302805 від 16.12.2021 року; №302806 від 16.12.2021 року; №302807 від 16.12.2021 року; №302808 від 16.12.2021 року; №302809 від 16.12.2021 року; №302810 від 16.12.2021 року; №302811 від 16.12.2021 року; №302812 від 16.12.2021 року; №302813 від 16.12.2021 року; №302814 від 16.12.2021 року; №302810 від 16.12.2021 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" сплачений судовий збір у розмірі 9180 (дев`ять тисяч сто вісімдесят) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.