Справа № 500/3345/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/3345/22

11 листопада 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши клопотання представника Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 "Т", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 "Т", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної гвардії України, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом №8 від 15.12.2020, житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , про відміну п. 2.8 рішення житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2020 №7 щодо розподілу ОСОБА_1 та членам його сім`ї трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та перенесення у списках черговиків загальної черги та у списках першочергового отримання житлової площі на 26.12.2016;

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом №11 від 15.12.2020, житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про відміну рішення житлово-побутової комісії №10 від 10.12.2020 щодо розподілу ОСОБА_1 та членам його сім`ї трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.09.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

19.10.2022, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача 1 - Військової частини НОМЕР_1 , у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Окрім цього, відповідачем 1 заявлено клопотання про залишення позовної заяви позивача без розгляду у зв`язку із порушенням строків звернення до суду, встановлених частиною першою та п`ятою статті 122 КАС України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що невірне визначення позивачем порядку звернення з позовними вимогами в цивільному чи адміністративному порядку не може бути об`єктивною причиною пропуску строків звернення, які імперативно встановлені чинним законодавством України.

Водночас, у позовній заяві, в частині обґрунтування строку звернення до суду, представником позивача зазначено, що Верховним Судом змінено висновки щодо юрисдикції розгляду аналогічних спорів. Зокрема, у постанові від 08.06.2022 Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду, викладених у справі №488/1176/14-а від 29.08.2018, а також у справі №806/5217/15 від 23.01.2019 щодо розгляду справ про зобов`язання прийняття рішення про надання службового житла/погодження списку розподілу службового житла за правилами цивільного судочинства. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів. Таким чином, до 08.06.2022 позивач мав сподівання, що в нього є достатній термін на оскарження рішення житлової комісії, так як до позиції Верховного Суду, висловленої у рішенні 08.06.2022, зазначені рішення можливо було оскаржувати в порядку цивільного судочинства, а згідно ЦПК строк звернення до суду 3 роки, а згідно КАС України 1 місяць.

Розглянувши завалене клопотання відповідача 1 про залишення позовної заяви без розгляду, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, початок перебігу строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатись, що містяться у частині другій статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності).

Позивач в межах цієї справи оскаржує рішення, оформлене протоколом №8 від 15.12.2020, житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , про відміну п. 2.8 рішення житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2020 №7 щодо розподілу ОСОБА_1 та членам його сім`ї трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , а також рішення, оформлене протоколом №11 від 15.12.2020, житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про відміну рішення житлово-побутової комісії №10 від 10.12.2020 щодо розподілу ОСОБА_1 та членам його сім`ї трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, яку залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16.09.2022, суд відмовив позивачу у відкритті провадження у справі за заявленими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства, покликаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.06.2022 у справі №362/643/21.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17 (провадження № 12-255гс18) зроблено висновки, що «до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого права та інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (частина друга статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) зазначено, що «у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова. Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19 (пункт 47)). Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15.12.2017, військова служба теж була віднесена до служби публічної. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 05.02.2018; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23.06.2018). Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів».

Крім того, для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц, від 29.09.2018 у справі № 488/1176/14-а, від 20.09.2018 у справі № 815/2551/15, від 23.01.2019 у справі № 806/5217/15, від 04.09.2019 у справі № 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 у справі № 127/15109/18, від 24.09.2021 у справі № 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2139цс15 та від 02.03.2016 у справі № 6-14цс16а, та дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують останній висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц (пункт 88), від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (пункт 43), від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19 (пункт 43), від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 (пункт 31), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 7.20), від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (пункт 40), від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 (пункт 92), від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16 (пункт 36)).

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" (рішення від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

Аналізуючи обставини справи, що розглядається, враховуючи послідовність дій позивача щодо реалізації свого права у доступі до правосуддя, з урахуванням того, що позивач до винесення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 08.06.2022 мав сподівання на 3-річний термін звернення до суду встановлений ЦПК України, і, насамперед, для забезпечення права на справедливий суд, що є елементом принципу верховенства права, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із цим позовом, а відтак відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду та поновлення позивачу строку звернення до суду.

Керуючись статтями 240, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 "Т", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування рішень про залишення позову без розгляду, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Оскарження ухвали окремо від рішення не допускається. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя Мірінович У.А.