Справа № 545/2654/21
Суддя: Гальченко О. О.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2654/21
Провадження № 2-а/545/4/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Гальченко О.О.,

при секретарі Лисенко І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.08.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що постановою Поліцейського СРППВП2 Полтавського РУП ст. сержантом поліції - Безсоновим Вячеславом Юрійовичем ( відповідач 1 ), серії БАБ №042274, від 06 серпня 2021 року, було визнано його - ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510 грн.

Вважає, що дане рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає до скасування з наступних підстав :

У постанові відповідача зазначено :

«...Установила : 06.08.2021 року близько 20 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «DAF AS105 XF», д.н.з. НОМЕР_1 , належний ТОВ «ПВО» на автодорозі Полтава-Суми, ( 173 км. ), не ввімкнув ближнє світло фар в умовах достатньої видимості чим порушив п. 19.1. ПДР».

Вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтованою, винесеною без достатніх доказів наявності складу адміністративного правопорушення і такою, що не відповідає обставинам справи, вимогам ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до яких звинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви відносно доведення вини особи мають тлумачитись на її ( особи ) користь та такою, що не відповідає вимогам ст. 245, 276, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження по справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та забезпечення процесуального порядку розгляду справи.

Ці вимоги відповідачем дотримані не були, постанову винесено на підставі обставини, що не відповідають дійсності, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом з наступних підстав:

П. 19.1. «а» ПДР України визначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої :

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього ( дальнього ) світла.

Відповідно до п.1.10. ПДР видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру;

Недостатня видимість, це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м. у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду, тощо.

Згідно п. 1.10. ПДР визначено, що темна пора доби - частина доби від закінчення вечірніх ( 30 хв. після заходу сонця ) до початку ранкових сутінків ( 30 хв. до сходу сонця ).

Згідно інформації з мережі Інтернет :

- автошлях НІ2, Полтава-Суми, зокрема 173 км. максимально наближений до населеного пункту м. Полтава.

- у м. Полтава 06.08.2021 року захід сонця відбувся о 20:14 год., цивільні сутінки настали о 21:39, навігаційні сутінки настали о 20:51, астрономічні сутінки настали о 22:37, тобто, вмикати ближнє світло фар потрібно було після 21:39 год.

- о 21 год, 06.08.2021 року в м. Полтава висота основи найнижчих хмар, становила 600-1 000 м.; горизонтальна дальність видимості була 10км.

Отже, у зв`язку з наведеним, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки виходячи із тексту самої постанови - на момент, вказаний у постанові, 06.08.2021 року, о 20.30 год, керувати транспортним засобом з увімкненим світлом фар необхідності не було.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення відповідачем не надано. Як і не надано доказів того, що 06.08.2021 року о 20:30 год. в м. Полтава була обмежена видимість 300 м. і менше.

Таким чином, докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відсутні.

Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій інспектор зазначив порушення водієм ПДР, є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії ); 4) безсторонньо ( неупереджено ); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія ); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП. ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами ( посадовими особами ), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, щодо порушень правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами ( посадовими особами ) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган ( посадова особа ) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу ( прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи ), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа ( прізвище, ім`я та по батькові ( за наявності ), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення ).

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про : дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення ( марка, модель, номерний знак ); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим ст. 283 та 284 КпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право : знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом ( посадовою особою ) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка «суб`єкта владних повноважень», зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На виконання вимог ст. 160 КАС України, він повідомляє :

- заходи досудового врегулювання спору не проводилися;

- вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, не здійснювалися;

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Щодо орієнтовного розміру судових витрат які поніс і які він очікує понести :

Відповідно до ч. 1, п. 1, ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ч. 2 ст. 134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положеннями ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат : розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 18.03.2020 року по справі № 543/775/17, який зазначає, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 року з 01 січня встановлений у розмірі 2 270 гривень.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 454 грн.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, яку позивач поніс і яку очікує понести у зв`язку із розглядом справи:

Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ним не подано однорідної заяви, до того ж суду з тих самих підстав.?

Повноваження представника позивача, адвоката Сідько С.І., якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, здійснюються на підставі угоди про надання правової допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1422, видане 21.03.2017 року, на підставі Рішення Ради адвокатів Полтавської області, від 19 серпня 2014 року, № 6, ордеру.

Прохав :

- Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ № 042274 від 06.08.2021р., винесену відносно нього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.;

- Провадження по справі - закрити.

- Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь витрати пов`язані з розглядом справи в суді.

Ухвалою суду від 17.11.2021 року клопотання представника УПП в Полтавській області про заміну первісного відповідача задоволено, замінено в справі первісного відповідача УПП в Полтавській області належним відповідачем Головне Управління Національної поліції в Полтавській області ( м. Полтава, вул. Пушкіна, 83 ).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Полтавській області надав відзив на адміністративний позов гр. ОСОБА_1 ( а. с. 50-58 ), посилаючись на те, що 02.12.2021 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області отримано позовну заяву гр. ОСОБА_1 про скасування постанови серії БАБ № 042274 від 06.08.2021, винесену щодо нього - поліцейським СРПГІ ВП №2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області старшим сержантом поліції - Безсоновим Вячеславом Юрійовичем про адміністративне правопорушення та відшкодування судових витрат, а саме за надання послуг з правничої допомоги в розмірі 5 000 грн.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області не погоджується з даною заявою та просить суд звернути увагу на наступне.

По - перше, відповідно до п.п. 1 п. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів ), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.?

Згідно п.п. 9 п. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з п. 7 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу наведених норм вбачається, що належним відповідачем у даній справі є поліцейський СРПП ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старший сержант поліції - Безсонов Вячеслав Юрійович, яким було складено вказану постанову оскільки саме його рішення як суб`єкта владних повноважень оскаржує позивач.

Так, відповідно до п. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно п. 4 ст. 48 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

По - друге, відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Ч. 3 ст.134 КАС України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про. те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та ( або ) значенню справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із :

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг );

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг );

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

По - третє, пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ( із змінами і доповненнями ) ( Закон № 5076 ) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Ст. 19 Закону № 5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування необхідно враховувати критерії реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.і 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04 ). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12. 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

По - четверте, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» ( Bottazzi v. Italy ) [ВП], заява № 34884/97, п. ЗО, ECHR 1999-V ).

У п. 269 зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою ( див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» ( Iatridis v. Greece ), п. 55 з подальшими посиланнями ).

Відповідно до позиції Верхового Суду, викладеній у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, з набранням чинності з 15.12.2017 нової редакції КАС України та запровадженням положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених договорів у відповідність до вимог діючого Кодексу адміністративного судочинства України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Про необхідність ведення Книги обліку доходів та витрат зазначено також у Методичних рекомендаціях з оподаткування адвокатської діяльності, схвалених Національною асоціацією адвокатів України.

Виходячи з наведеного, звертаємо увагу на відсутність в матеріалах справи :

1. підтвердження адвокатом факту оприбуткування отриманої суми гонорару даними Книги обліку доходів і витрат;

2. детальний опис робіт ( наданих послуг ).

Крім цього, ГУНП в Полтавській області вважає, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснюється в порядку?спрощеного позовного провадження. Відомості єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua містить численні рішення судів з аналогічного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

З огляду на вказані обставини, слід прийти до висновку, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. є завищеною та не співмірною розміру адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. до якого було притягнуто позивача оскаржуваною постановою.

Прохав:

1. Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. залишити без задоволення.

2. Розгляд справи провести без участі представника ГУНП в Полтавській області.

Представник позивача адвокат Сідько С.І. надала відповідь на відзив ( а. с. 41-45 ), в якому прохала задовольнити позовні вимоги гр. ОСОБА_1 в повному обсязі.

15.12.2021 року до суду надійшов відзив ГУ НП в Полтавській області на позов гр. ОСОБА_1 ( а. с. 59-63 ), в якому представник відповідача послався на те, що Головне управління Національної поліції в Полтавській області позовних вимог гр. ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі.

По-перше, позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме :

06.08.2021 о 20-30 год. на автодорозі Полтава-Суми ( 173 км ), гр. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «DAF AS 105 XF», д.н.з. НОМЕР_1 , не ввімкнув ближнє світло фар в умовах недостатньої видимості, чим порушив вимоги п. 19.1 ПДР України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10,10.2001р.

Згідно п 19.1. ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього ( дальнього ) світла;

б) на мопедах ( велосипедах ) і гужових возах ( санях ) фари або ліхтарі;

в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Враховуючи всі вищевказані норми законодавства поліцейський СРПП ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області - Безсонов В.Ю. притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 грн.

По друге, відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».

Відповідно до розділу 8 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 :

1. Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

2. Відеозаписи автомобільних та стаціонарних систем зберігаються на сервері у визначений виробником спосіб.

З. Строк зберігання відеозаписів становить:

1) з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб;

2) з автомобільної або стаціонарної системи залежно від технічних характеристик - не менше 30 діб;

3) у стаціонарних системах, які використовуються під час відбору кандидатів на службу до поліції,- 60 діб;

4) під час проведення поліцейськими навчальних занять та навчальних зборів зі службової підготовки - встановлюється керівником навчань.

Отже, враховуючи вимоги «Інструкції …№ 1026» відсутня можливість надати до суду відеозапис з бодікамери та відеореєстратора на момент призначення судового засідання 16.12.2021, так як минуло майже 4 місяці з дня скоєння адміністративного правопорушення.

По - третє, на місці розгляду справи позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується матеріалами відео фіксації.

Крім того, було дотримано порядок розгляду справи, передбачений ст. 279 КУпАП. На місці особі було роз`яснено в чому саме полягає порушення ним ПДР, повідомлено ким та відносно кого розглядається справа про адміністративне правопорушення. Позивач мав право на місці скористатись усіма правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, однак жодних клопотань чи заяв, в ході розгляду справи не надходило.

Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Прохав адміністративний позов гр. ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Тому, суд вважає можливим розгляд справи по суті у відсутності належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них відповідних заяв.

Суд, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позов, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем надано суду всі можливі докази на підтвердження обставин, на які він посилається, чим спростовується обставини зазначені поліцейським в постанові.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача щодо безпідставності притягнення його до відповідальності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, зокрема відповідачами не додано доказу щодо підстав законності зупинки транспортного засобу, а доводи позивача є переконливими і доводяться матеріалами справи.

Керуючись ст. 5-9, 12, 47, 77, 78, 139, 122-123, 241-245, 246, 250 ч. 6, 251 ч. 2, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ № 042274 від 06.08.2021р., винесену відносно гр. ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення ( ухвали ) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко