Справа № 160/12824/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Справа № 160/12824/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2022р. (згідно відмітки Нової Пошти) ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року; з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до Списку №1 періоди з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року; з 25.03.2010 по 29.06.2010 рік, та перерахувати пенсію з дня її призначення;

- зобов`язати відповідача перерахувати позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці 80% від заробітної плати шахтаря з дати призначення пенсії -20.05.2021року, та повернути різницю між пенсією, призначеною вперше за рішенням суду від 16 вересня 2021 року по справі №160/11453/21, та пенсією призначеною з урахуванням ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці;

- стягнути з відповідача на користь позивача 15000 за спричинення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021р. у справі №160/11453/21 позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ч. 1ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дати звернення 20.05.2021 року. На виконання наведеного рішення суду, пенсійним органом було призначено позивачеві з 20.05.2021р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788. Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 19.04.2022р., в якій просила перерахувати її пенсію відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про престижність шахтарської праці». Листом №12823-9774/Л-01/8-0400/22 від 27.04.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що оскільки рішенням суду від 16.09.2021р. у справі 3160/11453/21 зобов`язано Головне управління призначити пенсію на пільгових умовах саме відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788, для обчислення пенсії відповідно до Закону України від 02.09.2008р. №345-VІ «Про підвищення престижності шахтарської праці» підстави відсутні. Також і позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 06.06.2022р., в якій просила надати письмову відповідь про причину не зарахування до пільгового стажу за Списку №1 періодів зазначених в довідці про розрахунок страхового стажу - з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, 25.03.2010 по 29.06.2010, 26.12.2010 по 31.12.2010, 07.12.2011 по 21.12.2011, 27.12.2013 по 31.12.2013, 28.12.2015 по 31.12.2015, 28.12.2016 по 31.12.2016, 25.12.2017 по 31.12.2017, 27.12.2018 по 31.12.2018, 28.12.2019 по 31.12.2019, 31.12.2020 по 31.12.2020, 01.03.2021 по 31.03.2021; перерахувати понаднормовий стаж із розрахунку 20 років загального стажу та 7.6 пільгового за Списком №1 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року, що визнав зміни внесені до пенсійного закону, законом № 213 2015 року незаконними; які не вигідні роки виключені із розрахунку індивідуального коефіцієнту заробітку; перерахувати пенсію відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці». Листом №19565-14122/Л-01/8-0400/22 від 06.07.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що до пільгового стажу роботи за Списком № 1 не зараховано періоди не підтверджені атестацією: з 28.07.2004 по 24.03.2005 та з 25.03.2010 по 29.06.2010, та з пільгового стажу роботи за Списком № 1 виключено періоди роботи: з 26.12.2010 по 31.12.2010, з 07.12.2011 по 31.12.2011, з 27.12.2013 по 31.12.2013, з 28.12.2015 по 31.12.2015, з 28.12.2016 по 31.12.2016, з 25.12.2017 по 31.12.2017, з 27.12.2018 по 31.12.2018, з 28.12.2019 по 31.12.2019, з 31.12.2020 по 31.12.2020, оскільки за даними обліку робочого часу, зазначених у довідці про пільговий характер роботи від 05.03.2021 №111, стаж пільгової роботи за Списком № 1 становить: у 2010 році - 11 місяців 25 днів, у 2011 році - 11 місяців 06 днів, у 2013 році - 11 місяців 26 днів, у 2015 році - 11 місяців 27 дів, у 2016 році - 11 місяців 27 днів, у 2017 - 11 місяців 24 дні, у 2018 році - 11 місяців 26 днів, у 2019 році - 11 місяців 27 днів, у 2020 році - 11 місяців 30 днів, у 2021 році - 02 місяці; згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 39 років 26 днів, в тому числі робота за Списком № 1 - 15 років 8 місяців 5 днів. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вона немає повноважень впливати на проведення атестації робочих місць та відповідальність за проведення атестації покладена на керівника підприємства; ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» потрібно розглядати в нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій, та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехаха, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах. Окрім того, позивач вказує на те, що своїми діями та бездіяльністю відповідач спричинив їй моральну шкоду, що становить 15000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст.1173 Цивільного кодексу України. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини та постанови Верховного Суду.

Ухвалою суду від 14.09.2022р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.27).

19.10.2022р. через систему «Електронний суд» та 26.10.2022р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивачеві з 20.05.2021р. була призначена за віком на пільгових умовах відповідно до п.а ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення саме на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі №160/11453/21, при цьому, під час розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом справи №160/11453/21 позивач не ставила питання щодо призначення пенсії з врахуванням статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці; відповідно до приписів наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. № 383, у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць по підприємству, на якому працювала Позивач, періоди роботи з 28.07.2004 по 24.03.2005 та з 25.03.2010 по 29.06.2010 не можуть бути зараховані до пільгового стажу за Списком №1; вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди з управління є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та їх зв`язку з діями управління, не надано обґрунтованого розрахунку заявленої суми (15000 грн) моральної шкоди, при цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Також і відповідач вказує на свої дискреційні повноваження (а.с.66-68,88-90).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 14.11.2022р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021р. у справі №160/11453/21, яке набрало законної сили 19.10.2021р., позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ч. 1ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з дати звернення 20.05.2021 року (а.с.35-47).

На виконання наведеного рішення суду, пенсійним органом було призначено позивачеві з 20.05.2021р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788, що підтверджується копією рішення пенсійного органу №34 від 21.01.2022р., наявною у справі (а.с.84).

Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 19.04.2022р., в якій просила перерахувати її пенсію відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» (а.с.28).

Листом №12823-9774/Л-01/8-0400/22 від 27.04.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що оскільки рішенням суду від 16.09.2021р. у справі 3160/11453/21 зобов`язано Головне управління призначити пенсію на пільгових умовах саме відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788, для обчислення пенсії відповідно до Закону України від 02.09.2008р. №345-VІ «Про підвищення престижності шахтарської праці» підстави відсутні (а.с.29-30).

Також і позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 06.06.2022р., в якій просила надати письмову відповідь про причину не зарахування до пільгового стажу за Списку №1 періодів зазначених в довідці про розрахунок страхового стажу - з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, 25.03.2010 по 29.06.2010, 26.12.2010 по 31.12.2010, 07.12.2011 по 21.12.2011, 27.12.2013 по 31.12.2013, 28.12.2015 по 31.12.2015, 28.12.2016 по 31.12.2016, 25.12.2017 по 31.12.2017, 27.12.2018 по 31.12.2018, 28.12.2019 по 31.12.2019, 31.12.2020 по 31.12.2020, 01.03.2021 по 31.03.2021; перерахувати понаднормовий стаж із розрахунку 20 років загального стажу та 7.6 пільгового за Списком №1 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року, що визнав зміни внесені до пенсійного закону, законом № 213 2015 року незаконними; які не вигідні роки виключені із розрахунку індивідуального коефіцієнту заробітку; перерахувати пенсію відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» (а.с.31-32).

Листом №19565-14122/Л-01/8-0400/22 від 06.07.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що до пільгового стажу роботи за Списком № 1 не зараховано періоди не підтверджені атестацією: з 28.07.2004 по 24.03.2005 та з 25.03.2010 по 29.06.2010, та з пільгового стажу роботи за Списком № 1 виключено періоди роботи: з 26.12.2010 по 31.12.2010, з 07.12.2011 по 31.12.2011, з 27.12.2013 по 31.12.2013, з 28.12.2015 по 31.12.2015, з 28.12.2016 по 31.12.2016, з 25.12.2017 по 31.12.2017, з 27.12.2018 по 31.12.2018, з 28.12.2019 по 31.12.2019, з 31.12.2020 по 31.12.2020, оскільки за даними обліку робочого часу, зазначених у довідці про пільговий характер роботи від 05.03.2021 №111, стаж пільгової роботи за Списком № 1 становить: у 2010 році - 11 місяців 25 днів, у 2011 році - 11 місяців 06 днів, у 2013 році - 11 місяців 26 днів, у 2015 році - 11 місяців 27 дів, у 2016 році - 11 місяців 27 днів, у 2017 - 11 місяців 24 дні, у 2018 році - 11 місяців 26 днів, у 2019 році - 11 місяців 27 днів, у 2020 році - 11 місяців 30 днів, у 2021 році - 02 місяці; згідно наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 39 років 26 днів, в тому числі робота за Списком № 1 - 15 років 8 місяців 5 днів (а.с.33-34).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо відмови позивачеві в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року; з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року та щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушене право на належне пенсійне забезпечення шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до Списку №1 періоди з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 по 29.06.2010 рік, та перерахувати пенсію з дня її призначення; перерахувати позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці 80% від заробітної плати шахтаря з дати призначення пенсії - 20.05.2021року, та повернути різницю між пенсією, призначеною вперше за рішенням суду від 16 вересня 2021 року по справі №160/11453/21, та пенсією призначеною з урахуванням ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці; стягнути з відповідача на користь позивача 15000 за спричинення моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Загальні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058).

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148 від 03.10.2017р. (далі Закон №2148) внесено зміни до Закону №1058, зокрема, абз.3 ч.1 ст.28 Закону №1058 викладено у такій редакції: Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності до ст.1 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці (далі Закон №345) встановлено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно до ст.8 Закону №345 (у редакції чинній з 11.10.2017р.) визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що з 11.10.2017р. особам, пенсія яким призначена за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які відпрацювали на підземних роботах, зокрема, не менш як 7,5 років для жінок та на яких розповсюджується дія Закону №345, мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірні періоди, зокрема, з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року та з 25.03.2010 по 29.06.2010 рік позивач працювала на посаді лаборанта-радіометриста дільниці технічного контролю №11 шахти ім. Орджонікідзе ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки позивача та копією довідки ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" №111 від 05.03.2021р., наявними в матеріалах справи (а.с.15-16,17,74 зворот-78,81).

Вказані періоди не було зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №1 з підстав відсутності проведення у вказаний період атестації робочих місць на підприємстві, на якому працювала позивач, що підтверджується копіями розрахунку стажу та листа №19565-14122/Л-01/8-0400/22 від 06.07.2022р., наявними у справі (а.с.23-24,33-34,86).

Відповідно до п. 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку № 442 передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Пунктом 6 Порядку №442 встановлено, що атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з п.10 Порядку № 442 результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Тобто, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З аналізу наведених норм вбачається, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Вказаний висновок узгоджується і з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у його постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а та Верховного суду, викладеними у його постановах від 20.05.2021р. у справі №553/3881/16-а та від 15.07.2021р. у справі №824/238/18-а, які підлягають обов`язковому врахуванню адміністративним судом згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, судом враховується і те, що при призначенні пенсії, пенсійним органом на підставі довідки ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" №111 від 05.03.2021р., згідно якої позивач повний робочий день була зайнята у підземних умовах на діючому підприємстві по видобуванню корисних копалин, було зараховано до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 - 15 років 8 місяців 5 днів, що більше ніж 7,5 років передбачених ст.8 Закону №345, що підтверджується копіями розрахунку стажу та листа №19565-14122/Л-01/8-0400/22 від 06.07.2022р., наявними у справі (а.с.23-24,33-34,86).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови наявності у пенсійного органу всіх вищезазначених доказів на підтвердження того, що у спірні періоди позивач працювала повний робочий день під землею в шахті, відповідачем безпідставно було відмовлено у зарахуванні таких періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1 та у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачеві в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року; з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року та щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача, як на підставу для не проведення відповідного перерахунку розміру пенсії позивача, на те, що оскільки рішенням суду від 16.09.2021р. у справі 3160/11453/21 зобов`язано Головне управління призначити пенсію на пільгових умовах саме відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788, для обчислення пенсії відповідно до Закону України від 02.09.2008р. №345-VІ «Про підвищення престижності шахтарської праці» підстави відсутні, оскільки відповідний перерахунок розміру пенсії позивача повинен був бути проведений відповідачем суб`єктом владних повноважень на виконання вимог абз.3 ч.1 ст.28 Закону №1058, в редакції Закону №2148, який набрав чинності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови позивачеві в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року; з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року та щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведені дії, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеними діями, відповідач порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року та щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також, слід зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоди з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 по 29.06.2010 рік, провести перерахунок пенсії позивачеві із врахуванням наведеного періоду її роботи до Списку №1 з 20.05.2021р., а також і зобов`язати відповідача перерахувати позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці в розмірі 80% від заробітної плати шахтаря, починаючи з 01.05.2022р., враховуючи те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови позивачеві в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року та щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоди з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 по 29.06.2010 рік, провести перерахунок пенсії позивачеві із врахуванням наведеного періоду її роботи до Списку №1 з 20.05.2021р., а також і зобов`язати відповідача перерахувати позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці в розмірі 80% від заробітної плати шахтаря, починаючи з 01.05.2022р., що є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача перерахувати позивачеві пенсію відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці 80% від заробітної плати шахтаря з дати призначення пенсії - 20.05.2021року, та повернути різницю між пенсією, призначеною вперше за рішенням суду від 16 вересня 2021 року по справі №160/11453/21, та пенсією призначеною з урахуванням ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, виходячи з того, що позивачеві була призначена з 20.05.2021р. відповідно до п. «а» частини першої статті 13 Закону №1788 на виконання рішення суду у справі №160/11453/21, тоді як із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» позивач звернулась до пенсійного органу лише 19.04.2022р. (а.с.28).

Згідно ч.4 ст.45 Закону №1058 визначено, що перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки:

- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

За викладеного, з урахуванням того, що із заявою про проведення перерахунку її пенсії позивач звернулась 19.04.2022р. (тобто після 15 числа), позивач має право на перерахунок її пенсії саме з 01.05.2022р.

Окрім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивач в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15000 за спричинення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України).

Також і відповідно до п.3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, як встановлено зі змісту даного позову, позивач в обґрунтування стягнення компенсації за моральну шкоду посилається на те, що внаслідок дій та бездіяльності відповідача, позивачеві спричинено моральну шкоду її здоров`ю, трудовому авторитету, принижуючи її людську гідність, усвідомленням непотрібності людини у суспільстві, стану безвиході у взаємовідносинах з державним органом, який своїми діями не тільки усвідомлено та вочевидь порушує права позивача, але й підриває авторитет Держави, яка у Конституції України, як соціальному договорі, задекларувала те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, позивач, багато разів змушена була звертатись до пенсійного фонду, щоб добитись справедливості в призначенні заробленої нею пенсії та кожні відвідини спричиняли їй душевну біль, втрату рівноваги, спокій, які позивач оцінює в сумі 15000 грн. (відповідного розрахунку позивачем до позову не додано, а в позові не наведено), однак, на підтвердження того, що такої моральної шкоди у наведеній сумі позивач зазнав саме внаслідок дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивачем жодних доказів суду надано не було, а саме: не надано належних пояснень, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням позивачеві шкоди, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення саме відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між такими діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачеві у розмірі 15000 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 15000 грн. задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним, у адміністративного суду правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у вказаній частині відсутні.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно фіскальних чеків № від 02.08.2022р. та № від 06.09.2022р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1488 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку: 992,40 грн.+(992,40 грн./2) - (а.с.11,49а,55,58).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до Списку №1 періоди: з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 року по 29.06.2010 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за Списком №1 періоди з 28.07.2004 року по 24.03.2005 року, з 25.03.2010 по 29.06.2010 рік, провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням наведеного періоду її роботи до Списку №1 та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з 20.05.2021р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) перерахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці в розмірі 80% від заробітної плати шахтаря, починаючи з 01.05.2022р. та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488 грн. 60 коп. (одна тисяча чотириста вісімсот вісім грн. 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва