Справа № 320/17237/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 16 листопада 2021 року №03 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням наявного на день звернення за призначенням пенсії за вислугу років стажу роботи за вислугу років - 20 років 1 місяць 18 днів, у тому числі вислугу на посадах прокурорів -15 років 3 місяці 18 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого у період часу з 01 вересня 2001 року по 30 червня 2006 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 11 листопада 2021 року пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-111), з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років 20 років 1 місяць 18 днів, у тому числі вислугу на посадах прокурорів - 15 років 3 місяці 18 днів, з урахуванням 90% від суми складових заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначених у довідках Київської міської прокуратури від 03 листопада 2021 року №21/521 "Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)" та від 03 листопада 2021 року №21/522 "Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)", та виплачувати призначену пенсію у повному обсязі без обмеження її граничним розміром.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 16 листопада 2021 року №03 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням наявного на день звернення за призначенням пенсії за вислугу років стажу роботи за вислугу років - 20 років 1 місяць 18 днів, у тому числі вислугу на посадах прокурорів -15 років 3 місяці 18 днів;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , що дає право на пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого у період часу з 01 вересня 2001 року по 30 червня 2006 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 11 листопада 2021 року пенсію за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-111), з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років 20 років 1 місяць 18 днів, у тому числі вислугу на посадах прокурорів - 15 років 3 місяці 18 днів, з урахуванням 90% від суми складових заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначених у довідках Київської міської прокуратури від 03 листопада 2021 року №21/521 "Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)" та від 03 листопада 2021 року №21/522 "Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)", та виплачувати призначену пенсію у повному обсязі без обмеження її граничним розміром;

- стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 грн на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права оскільки пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на час звернення позивача за призначенням пенсії врегульовано ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 21 лютого 2001 року.

У період з 01 вересня 2001 року по 30 червня 2006 року позивач навчався у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом спеціаліста від 30 червня 2006 року серія НОМЕР_2 .

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01 серпня 2006 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України з 25 липня 2006 року по теперішній час.

11 листопада 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, до якої додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, довідку від 03 листопада 2021 року №21/521 про складові заробітної плати/грошового забезпечення станом на 03 листопада 2021 року, довідку від 03 листопада 2021 року №21/522 про складові заробітної плати за період з листопада 2016 року по вересень 2021 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16 листопада 2021 року №03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, оскільки у нього відсутній необхідний стаж роботи за вислугу - 25 років. Стаж роботи на день звернення склав 17 років 06 місяців 18 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів - 16 років 4 місяці 06 днів.

Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії застосуванню підлягають положення ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", у редакції до внесення змін Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року змінами в порушення ст. 22 Конституції України звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла до 01 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 07 липня 2011 року № 3668-VІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ. Зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

З 15 липня 2015 року ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Згідно з ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Оскільки позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії 11 листопада 2021 року, спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Аналогічна висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року по справі №640/3085/19.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16 листопада 2021 року вислуга років позивача станом на час звернення з заявою про призначення пенсії складала 17 років 06 місяць 18 днів, у тому числі 16 років 4 місяці 06 днів на прокурорських посадах.

Тобто, вислуга років позивача є меншою від 25 років визначених ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI, що не надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років.

Як вбачається зі змісту позовної заяви наявність права на призначення пенсії на підставі положень ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції Закону від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ), позивач пов`язував з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, не повинні застосовуватися, оскільки у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, чинній до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року він не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

Відтак, при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 265/6322/16-а, від 11 червня 2020 року у справі № 265/2627/17 та від 08 листопада 2021 року у справі № 404/5325/17.

Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років.

Стосовно вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 11 листопада 2021 року пенсію за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-111), з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років 20 років 1 місяць 18 днів, у тому числі вислугу на посадах прокурорів - 15 років 3 місяці 18 днів, з урахуванням 90% від суми складових заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначених у довідках Київської міської прокуратури від 03 листопада 2021 року №21/521 "Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)" та від 03 листопада 2021 року №21/522 "Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)", та виплачувати призначену пенсію у повному обсязі без обмеження її граничним розміром колегія суддів зазначає, що зазначена вимога не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, яка задоволенню не підлягає.

Зазначена позиція сформована у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року №686/17309/17, від 04 березня 2020 року №265/6322/16-а, від 18 березня 2020 року №310/7064/16-а, від 11 червня 2020 року №265/2627/17.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого у період часу з 01 вересня 2001 року по 30 червня 2006 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; <…> військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Отже половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання враховується виключно при визначенні чи достатній у особи час роботи на прокурорських посадах для призначення йому пенсії за вислугою років (наприклад постанова Верховного Суду від 25 серпня 2021 року по справі №751/4203/17).

Крім того колегія суддів звертає увагу, що позивачем в позовній заяві зазначено, що з 25 липня 2006 року по час звернення до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії стаж складає 15 років 3 місяці 18 днів, водночас згідно з рішенням про відмову в призначенні пенсії від 16 листопада 2021 року загальний стаж ОСОБА_1 складає 17 років 06 місяців 18 днів, що свідчить про врахування відповідачем частини строку навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі.

Враховуючи вище викладене висновки суду першої інстанції про те, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії застосуванню підлягають положення ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", у редакції до внесення змін Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року є помилковими.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов