Справа № 160/17954/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 листопада 2022 року Справа №160/17954/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Державної міграційної служби України, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо не прийняття заяви ОСОБА_1 від 01.09.2022 про обмін посвідки на тимчасова проживання;

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо не здійснення розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 02.09.2022 щодо розгляду питання стосовно продовження законного перебування на території Україні;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти та розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на тимчасове проживання та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Одночасно із вищезазначеним позовом до суду позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 19.10.2022, винесеного начальником Індустріального відділу у м. Дніпро ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Фугою К. до завершення розгляду судом адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Державної міграційної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

У пункті 9 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що відповідач суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

При цьому, зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 по справі № 640/7310/19.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, за положеннями частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд звертає увагу, що в адміністративному позові позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо не прийняття заяви ОСОБА_1 від 01.09.2022 про обмін посвідки на тимчасова проживання.

В тексті позовної заяви позивач, зокрема, посилається на те, що 01.09.2022 вона особисто та завчасно, до закінчення строку дії чинної посвідки №800246001 від 27.10.2021, звернулась до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, з метою подачі заяви стосовно продовження строку дії (обміну) посвідки на тимчасове проживання в Україні, та відповідними додатками, передбаченими законодавством. Проте, співробітником контрольно-пропускного пункту Відповідача її було затримано, задля перевірки документів. Оглянувши документи, співробітник Відповідача вилучив у позивача оригінал посвідки № НОМЕР_1 від 27.10.2022 та в усній формі повідомив про тимчасове припинення подачі заяв на продовження строку дії (обміну) посвідки. Таким чином, позивач була позбавлена можливості подати відповідну заяву, з додатками.

Проте, суд звертає увагу, що в порушення наведених вимог до матеріалів адміністративного позову не було надано жодних доказів звернення ОСОБА_1 до ГУ ДМС в Дніпропетровській області стосовно подачі заяви від 01.09.2022, в тому числі особисто та/або з використанням засобів поштового зв`язку, ані вилучення в неї дійної посвідки на постійне місце проживання Відповідачем-1.

Водночас, суд наголошує, що позивач просить суд «визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо не здійснення розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 02.09.2022 щодо розгляду питання стосовно продовження законного перебування на території Україні».

В якості додатку до позовної заяви позивачем було надано копію електронного звернення від 02.09.2022 до Державної міграційної служби України, в якому позивач просила роз`яснити її подальші дії та надати інформацію щодо можливості перебувати на території України на законних підставах, враховуючи, що її сім`я проживає на території України.

Вказане електронне звернення від 02.09.2022 розглянуто Державною міграційною службою України листом від 22.09.2022 №А-8383-22/8.1/4562-22 «Про розгляд звернення», в якому, зокрема, зазначено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання, та розроблено проєкт нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні в встановленому порядку подано на розгляд Уряду.

Проте, суд акцентує увагу, що в означеному зверненні позивачем було заявлено вимогу щодо отримання інформації, а будь-які клопотання/прохання про «продовження законного перебування на території Україні» в тексті вказаного звернення відсутні.

При цьому, інших звернень ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України «стосовно продовження законного перебування на території Україні» до матеріалів справи не надано.

Більш того, суд звертає увагу, що в означеному зверненні не має жодних посилань на звернення ОСОБА_1 01.09.2022 до ГУ ДМС в Дніпропетровській області із заявою про продовження строку дії (обміну) посвідки та/або вилучення в неї співробітниками ГУ ДМС в Дніпропетровській області дійної посвідки на постійне місце проживання Відповідачем-1, а в вказаному зверненні позивачем самостійно зазначено, що вона має посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 , видану 27.10.2021 на підставі 04/14 органом 1203, є громадянкою російської федерації.

Вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом предмету спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Крім того, суд враховує, що згідно із частиною 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також частиною 1 статті 21 КАС України.

Зі змісту наведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.

При цьому, під підставами позову, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.06.2021 у справі № 640/27758/20 та від 29.12.2021 у справі №752/20709/21.

Водночас слід враховувати, що у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Наведеної правової позиції також дотримався Верховний Суд у постанові від 13.04.2022 у справі № 640/23353/21.

В позовній заяві позивачем об`єднано дві вимоги немайнового характеру до двох різних суб`єктів владних повноважень, проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не наведено жодного обґрунтування доцільності об`єднання позовних вимог.

Вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом взаємопов`язаності заявлених позовних вимог між собою.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне запропонувати позивачеві надати до суду уточнений адміністративний позов з уточненими позовними вимогами у відповідності до вимог КАС України з поясненнями щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів, а також його копії для направлення відповідачу у справі відповідно до їх кількості, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як способу усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 року (справа №640/21330/18) та від 05.06.2020 року (справа №280/5161/19).

Суд зазначає, що в адміністративному позові позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру, а вимога про зобов`язання відповідача 1 вчинити дії є похідною від вимоги про оскарження його дій.

При цьому, до адміністративного позову позивачем було додано квитанцію від 19.10.2022 №11 на суму 992,40 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон №3674-VI).

За положеннями частини 1 статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 3 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року становить 2 481,00 гривень.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, за подання цього адміністративного позову позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (2 481,00 грн. х 0,4 = 992,40 грн. х 2 вимоги немайнового характеру). Тобто, позивачеві необхідно доплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн.

За наведених обставин позивачу необхідно сплатити судовий збір за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у Чечелівському районі міста Дніпра, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA4004632, код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу: судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд, код ЄДРПОУ(суду) 34824364.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На підставі викладеного суд залишає подану заяву без руху та пропонує позивачу усунути наступні недоліки шляхом надання до суду:

- уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами у відповідності до вимог КАС України з поясненнями щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів, а також його копії для направлення відповідачу у справі відповідно до їх кількості, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі та в порядку, передбачених чинним законодавством України.

Керуючись статтями 20, 21, 25, 160, 161, 169, 172, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити позивачу що, відповідно до абзацу 2 частини 3 Прикінцевих положень КАС України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Юхно