Справа № 500/1956/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1956/22 пров. № А/857/11338/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Чепенюк О.В.,

час ухвалення рішення 10:12:44,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 28 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність щодо невизначення йому ступеня втрати професійної працездатності в зв`язку із захворюванням, що мало місце в період проходженням служби, та невидачі довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності - форма первинної облікової документації № 158/о; зобов`язати на підставі наявних та поданих документів визначити йому ступінь втрати професійної працездатності в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби, з врахуванням п. 2.9 та п. 2.13.4. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 420 від 05 червня 2012 року, встановити ступінь втрати професійної працездатності з дати надходження документів до медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) у межах 30 - 60 відсотків та видати довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності форма первинної облікової документації № 158/о.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 липня 2020 року згідно з наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 27 липня 2020 року № 64-о його звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за п. 64 п.п. «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 червня 1991 року за № 114. У жовтні 2020 року після закінчення стаціонарного лікування лікарсько-консультативною комісією його направлено на МСЕК. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 26 жовтня 2020 року йому встановлено III групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби. Вказує, що 05 листопада 2020 року звернувся до МСЕК з проханням видати довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (форма первинної облікової документації № 158/о). У відповідь листом від 01 грудня 2020 року № 231 Тернопільська обласна МСЕК № 1 у видачі вказаної довідки відмовила на підставі п. 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 420 від 05 червня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2012 року за № 1387/21699 (далі Порядок № 420), у зв`язку з відсутністю направлення роботодавця, на якому отримано захворювання. Зазначає, що 01 листопада 2021 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області із врахуванням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року по справі № 500/674/21 йому видано направлення до Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи для проходження МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності. З таким направленням та додатковими документами повторно звернувся до Тернопільської обласної МСЕК № 1 та 12 листопада 2021 року отримав лист №515, у якому Головне управління ДФС у Тернопільській області запідозрено у службовому підробленні чи службовій недбалості, висловлено наміри інформування про це правоохоронні органи. Вказує, що у листі відсутнє будь-яке правове обґрунтування та не вказано причин та підстав невстановлення йому ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) та невидачі довідки форми 158/о. Вважає, що після отримання направлення від Головного управління ДФС у Тернопільській області та надання його до Тернопільської обласної МСЕК №1 відсутні правові підстави для невидачі йому довідки, тому що ним у повній мірі виконано п. 1.4 Порядку № 420. Зазначає, що Тернопільська обласна МСЕК № 1 на підставі п.п. 1.3, 1.4, 2.9 та з врахуванням п. 2.13.4 цього ж Порядку зобов`язана визначити йому ступінь втрати професійної працездатності з дати надходження документів до МСЕК, встановивши цей ступінь в межах 30 - 60 відсотків та видати довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (форма первинної облікової документації № 158/о).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Закон № 2961-IV, Положення про МСЕК, Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, Порядок № 420 встановлюють можливість визначення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках особам, які отримали ушкодження здоров`я, захворювання саме під час виконанням трудових обов`язків, виконанні обов`язків військової служби. Натомість ОСОБА_1 відповідно до висновку військово-лікарської комісії має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. У спірному випадку має місце загальне захворювання, яке виникло під час проходження позивачем служби в податковій міліції, проте воно не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, а тому підстав для проходження огляду МСЕК на предмет визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках немає. ОСОБА_1 не отримував поранення (травму, каліцтво), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків, про що свідчить постанова військово-лікарської комісії від 16 липня 2020 року, зазначена у його свідоцтві про хворобу № 115/с-ПМ, а тому позивач безпідставно вимагає встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності у відсотках з видачею довідки форми №158/о.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що підпунктом 1 пункту 11 Положення про МСЕК, міські, міжрайонні, районні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків. Тобто, вказаний підпункт не містить формулювання «при виконанні обов`язків військової служби». Звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом України не ототожнюються поняття «ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків» і «захворювання при виконанні обов`язків військової служби». Вказує, що голова комісії або керівник закладу охорони здоров`я може ставити під сумнів правомірність видачі направлення виключно лікарсько-консультативними комісіями, а не направлення роботодавця, на якому отримано захворювання.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач не має законних підстав вимагати надання йому довідки за формою № 158/о без проходження огляду МСЕК та не може бути оглянутий без направлення відомства, де він працював, згідно з Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року. Вказує, що військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України в Тернопільській області» ОСОБА_1 було встановлено «захворювання пов`язане з проходженням військової служби», а не «захворювання при виконанні обов`язків військової служби», що має суттєву різницю в отриманні пільг. Вказує, що для одержання довідки за формою № 158/о необхідно подати до МСЕК докази того, що захворювання було одержане при виконанні службових обов`язків, а не внаслідок загального незадовільного стану здоров`я особи під час проходження ним служби.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 27 липня 2020 року № 64-о звільнений з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за п. 64 п.п. «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року за №114, з 28 липня 2020 року (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 115/с-ПМ, виданого від 16 липня 2020 року військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Тернопільській області», ОСОБА_1 встановлено такий діагноз: неспецифічний виразковий коліт, субтотальне ураження, середнього ступеня важкості, хронічно-рецидивуючий перебіг з помірним порушенням функції. Кровотечі (2016 р., 2018 р., 2020 р.). Хронічний гастродуоденіт без порушення функції з рідкими загостреннями. Постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, каліцтва): захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.7, зворот).

Зі змісту акта огляду МСЕК від 29 жовтня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 встановлена III група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби (а.с.87). Такі ж відомості зазначені у довідці до акта огляду МСЕК від 30 жовтня 2020 року серії 12 ААВ № 205074, інвалідність встановлено до 01 листопада 2023 року (а.с.24).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління ДФС у Тернопільській області для вирішення питання виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманою інвалідністю. В одному випадку листом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 31 грудня 2020 року № 285/6/19-97-09 з метою підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою формою та направлення повного пакету документів до ДФС України на розгляд та затвердження, заяву ОСОБА_1 з усіма додатками було повернуто на доопрацювання (а.с.8).

В другому випадку листом від 30 серпня 2021 року за № 153/2/19-97-10-10 від 30 серпня 2021 року заявнику повідомлено про неподання ним довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), через що відсутні підстави для підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги та направлення його разом з повним пакетом документів до ДФС (а.с.9). Лист містить посилання на положення Порядку та умов виплати одноразово грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, та норми Порядку взаємодії структурних підрозділів ДФС, її територіальних органів, установ, організацій, що належать до сфери управління ДФС, при виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, затвердженого наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 16 березня 2017 року № 427 (у редакції наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 31 липня 2020 року № 77).

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи (адміністративна справа № 500/674/21), у якому просив: визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо відмови позивачу у складанні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, що пов`язане з проходженням служби в органах ДФС; зобов`язати Головне управління ДФС у Тернопільській області повторно прийняти заяву (рапорт) з документами позивача, скласти та подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, в розмірі відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-Х1І та відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, виходячи із 150-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 500/674/21, яке набрало законної сили 28 липня 2021 року згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Тернопільський обласний центр медико-соціальної експертизи про визнання дій протиправними та зобов`язання подати до Державної фіскальної служби України висновок про призначення одноразової грошової допомоги відмовлено (а.с.108-117).

Саме на це рішення суду є посилання у направленні, яке 01 листопада 2021 року за № 850/10/19-97-08-15, видане Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, та адресоване ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Так, в направленні Головного управління ДФС у Тернопільській області зазначено: «враховуючи рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 500/674/21, на підставі свідоцтва про хворобу № 115-с-ПМ від 16 липня 2020 року, виданого військово-лікарською комісією ДУ «ТМО УМВС по Тернопільській області», направляється колишній працівник податкової міліції ОСОБА_1 , 1975 р.н., для проходження медико-соціальної експертної комісії для визначення ступеня втрати працездатності2.

01 листопада 2021 року позивач звернувся до голови Тернопільської обласної МСЕК № 1 з заявою, у якій просив у зв`язку з отриманням направлення роботодавця (Головного управління ДФС у Тернопільській області) для проходження медико-соціальної експертизи, видати довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня професійної працездатності у відсотках, заповнену відповідно до Інструкції щодо заповнення первинної облікової документації №158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках». До заяви ОСОБА_1 додав направлення Головного управлінням ДФС у Тернопільській від 01 листопада 2021 року за № 850/10/19-97-08-15, копію свідоцтва про хворобу № 115-с-ПМ від 16 липня 2020 року, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 500/674/21 (а.с.10 зворот).

Листом Тернопільської обласної МСЕК № 1 від 12 листопада 2021 року № 515 надано відповідь на заяву позивача, у якій вказано наступне: «рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №500/674/21 у позові відмовлено. У мотивувальній частині цього рішення суду зазначено, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, що мало місце в період проходження служби в органах ДФС, суд приходить до висновку, що саме на відповідача покладено обов`язок щодо надання відповідного направлення на проходження медико-соціальної експертної комісії, оскільки це прямо передбачено Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №420 від 05.06.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2012 за № 1387/21699».

Також у листі Тернопільської обласної МСЕК № 1 від 12 листопада 2021 року зазначено, що у разі трудового каліцтва чи професійного захворювання складається акт про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1. Для військовослужбовців і прирівняних до них осіб проводиться службове розслідування і встановлюється причина «захворювання при виконанні обов`язків військової служби». ОСОБА_1 згідно з висновком військово-лікарської комісії встановлено «захворювання, пов`язане з проходженням військової служби», а не «захворювання при виконанні обов`язків військової служби», що має різницю в отриманні пільг (а.с.11).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю (стаття 3 цього Закону).

У статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі Закон № 2961-IV) наведено визначення таких термінів: інвалідність міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2961-IV медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу «особа з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю» у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані (частина друга статті 7 Закону № 2961-IV).

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності (частина друга статті 7 Закону № 2961-IV).

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 7 Закону № 2961-IV медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю спеціального автомобільного транспорту і протипоказання до керування ним.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина дванадцята статті 7 Закону № 2961-IV).

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення про МСЕК).

Згідно з пунктом 3 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні (пункт 4 Положення про МСЕК).

Підпунктом 1 пункту 11 Положення про МСЕК, міські, міжрайонні, районні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Пункти 15-25 цього Положення регламентують питання огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, ступення втрати працездатності.

Пункт 15 Положення про МСЕК передбачає, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Процедура огляду (повторного огляду) пенсіонерів з числа військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки, що звертаються для встановлення інвалідності, визначається МОЗ з урахуванням особливостей діяльності Служби зовнішньої розвідки.

Пункт 16 Положення про МСЕК визначає, що голова лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я представляє хворого, що досяг повноліття, потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який направляється на комісію вперше, документи цієї особи у разі заочного проведення медико-соціальної експертизи. Для вирішення соціальних питань і створення з урахуванням ступеня втрати життєдіяльності та професії потерпілого спеціальних умов для виконання роботи запрошується представник власника підприємства, установи та організації, де працює хворий, що досяг повноліття, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, або представник уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 17 Положення про МСЕК).

Згідно з пунктом 18 цього Положення відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я. Голова комісії або керівник закладу охорони здоров`я у разі виявлення фактів зловживання службовим становищем, службового підроблення або службової недбалості під час направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності інформують у триденний строк про це правоохоронні органи.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначає Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення (пункт 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Також цим Положенням визначено:

Пункт 9. Інвалідність, що настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, встановлюється на підставі результатів огляду потерпілого членами комісії та акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), або на підставі рішення суду про встановлення факту отримання травми на виробництві.

Пункт 10. Інвалідність, що настала внаслідок професійного захворювання, передбаченого переліком професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. № 1662 (Офіційний вісник України, 2000 р., № 45, ст. 1940), встановлюється у разі наявності акта розслідування хронічного професійного захворювання, складеного за формою згідно з додатком 15 до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), та висновку спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, який має право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань.

Пункт 11. Ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Пункт 12. Причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Пункт 13. Ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням у день розгляду комісією таких документів:

1) копії свідоцтва про хворобу, виданого за затвердженою Міноборони формою військово-лікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у разі визнання військово-лікарською комісією військовослужбовця або військовозобов`язаного в період проходження служби (зборів) не придатним за станом здоров`я для подальшого проходження служби (зборів) унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання. Ступінь втрати працездатності застрахованого військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською комісією його огляду, але не пізніше дати звільнення такого військовослужбовця або військовозобов`язаного з військової служби;

2) довідки про придатність військовослужбовця або військовозобов`язаного до військової служби, що видана військоволікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за затвердженою Міноборони формою, якщо:

застрахованого визнано обмежено придатним до військової служби (зборів) або професійної діяльності у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів), але не підлягає звільненню з військової служби (зборів);

ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється на підставі поданих військово-лікарською комісією документів;

застрахованого визнано військово-лікарською комісією придатним до військової служби (зборів) у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів). Ступінь втрати працездатності застрахованого встановлює комісія після закінчення його лікування.

Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України № 420 від 05 червня 2012 року затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2012 року за № 1387/21699.

Відповідно до пункту 1.1 цього Порядку, Порядок регулює механізм встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Проаналізувавши вищевказані законодавчі положення, колегія суддів зазначає, що Закон № 2961-IV, Положення про МСЕК, Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, Порядок № 420 встановлюють можливість визначення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках особам, які отримали ушкодження здоров`я, захворювання саме під час виконання трудових обов`язків, виконанні обов`язків військової служби.

Натомість ОСОБА_1 відповідно до висновку військово-лікарської комісії має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України регламентовано Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року.

Пунктом 1.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до підпункту 21.5 пункту 21 розділу II Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, зокрема, в таких формулюваннях:

б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.

При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - "Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.

З огляду на наведені формулювання причинного зв`язку захворювання (поранень, контузій, травм, каліцтв), суд апеляційної інстанції вказує на різний зміст та встановлення причинного зв`язку у разі «Поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби» та «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), пов`язаних з проходженням військової служби», та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку має місце загальне захворювання, яке виникло під час проходження позивачем служби в податковій міліції, проте воно не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, а тому підстав для проходження огляду МСЕК на предмет визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках немає.

Також колегія суддів звертає увагу на положення Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/o «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 30 липня 2012 року № 577, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року за № 1514/21826. Саме цю форму довідку просить видати позивач відповідач у позовних вимогах.

Відповідно до п. 2 цієї Інструкції «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках» форми № 158/о заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків.

У формі № 158/о зазначається кожний хворий, який звернувся до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, що настала внаслідок виконання службових обов`язків (п. 4 Інструкції).

Згідно з п. 5.5, 5.6. Інструкції у довідці зазначається у зв`язку з чим встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (трудове каліцтво, травма), дата встановлення страхового випадку.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не отримував поранення (травму, каліцтво), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків, про що свідчить постанова військово-лікарської комісії від 16 липня 2020 року, зазначена у його свідоцтві про хворобу № 115/с-ПМ, а тому позивач безпідставно вимагає встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності у відсотках з видачею довідки форми № 158/о.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для огляду МСЕК ОСОБА_1 для визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та видачі довідки форми № 158/о.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі № 500/1956/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 11 листопада 2022 року.