Справа № 360/530/22
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2022 року Справа № 360/530/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2022 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.11.2021 по 24.12.2021 включно;

- стягнути з Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.11.2021 по 24.12.2021 включно в розмірі 19355,74 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що наказом Головного управління ДФС у Луганській області № 182-0 від 23.11.2021 полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 23.11.20221 у зв`язку з повним скороченням штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Зокрема, у вищезазначеному наказі було зазначено про виплату позивачу грошової допомоги у розмір 50% місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби, компенсації за невикористану частину відпустки у кількості 219,3 календарних днів за період роботи, вказані у наказі.

Згідно виписки з карткового рахунку 24.12.2021 на рахунок позивача були перераховані кошти у розмірі 229513,53 грн із зазначеним призначенням «Зарахування розрахункових за листопад та грудень 2021 року».

У зв`язку з тим, що позивача було звільнено 23.11.2021, відповідач здійснив невчасний розрахунок з позивачем, так як у день звільнення з позивачем повний розрахунок не був проведений.

В порушення вимог статті 116 КЗпП України повний розрахунок з позивачем був проведений лише 24.12.2021.

Кількість календарних днів у період з 23.11.2021 по 24.12.2021 становить 31 день, у зв`язку із чим середній заробіток має бути обрахований, виходячи саме з такої кількості календарних днів за визначений період. За 31 день затримки розрахунку середній розмір грошового забезпечення становить 19355, 74 грн (624,37 грн х 31 день = 19355, 74 грн).

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 21.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду зокрема відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу копію відзиву та доданих до нього документів.

Ухвалою суду від 06.06.2022 продовжено Головному управлінню ДФС у Луганській області строк на подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Повторно витребувано від Головного управління ДФС у Луганській області: інформацію щодо дати остаточного розрахунку із позивачем (із наданням підтверджуючих документів); довідку про суму грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці, що передували звільненню з розшифровкою складових та зазначенням кількості відпрацьованих днів у кожен місяць.

Ухвалою суду від 14.06.2022 витребувано від Державної фіскальної служби України інформацію про перебування Головного управління ДФС у Луганській області () в стані припинення, у разі припинення юридичної особи ГУ ДФС у Луганській області надати відомості про його правонаступника.

Ухвалою суду від 29.06.2022 витребувано від Державної податкової служби України інформацію про перебування Головного управління ДФС у Луганській області () в стані припинення, у разі припинення юридичної особи ГУ ДФС у Луганській області надати відомості про його правонаступника.

Ухвалою суду від 01.09.2022 продовжено Головному управлінню ДФС у Луганській області строк на подання відзиву на позовну заяву протягом семи днів з дня вручення копії даної ухвали, повторно витребувано від Головного управління ДФС у Луганській області: інформацію щодо дати остаточного розрахунку із позивачем (із наданням підтверджуючих документів); довідку про суму грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці, що передували звільненню з розшифровкою складових та зазначенням кількості відпрацьованих днів у кожен місяць.

Судом неодноразово продовжувався строк відповідачеві для надання відзиву та документів, але у встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 11.04.2016 № 919-52756 та статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.01.2021.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 23.11.2021 № 182-о полковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління начальника управління координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Луганській області 23 листопада 2021 року з посади та податкової міліції за п. 64 «г» (через скорочення штатів), при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктом 2 зазначеного наказу відділу фінансово бухгалтерського забезпечення Головного управління ДФС у Луганській області:

2.1. відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби;

2.2. виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину відпустки у кількості 219,3 календарних днів за період роботи:

12 календарних днів за період роботи з 01.01.2015 по 31.12.2015;

35 календарних днів за період роботи з 01.01.2016 по 31.12.2016;

40 календарних днів за період роботи з 01.01.2017 по 31.12.2017;

17 календарних днів за період роботи з 01.01.2017 по 31.12.2017;

40 календарних днів за період роботи з 01.01.2019 по 31.12.2019;

40 календарних днів за період роботи з 01.01.2020 по 31.12.2020;

35,3 календарних днів за період роботи з 01.01.2021 по 23.11.2021.

Згідно із випискою по картковому рахунку позивача 24.12.2021 на рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 229513,53 грн із зазначеним призначенням «Зарахування розрахункових за листопад та грудень 2021 року».

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно з пунктом 352.1 статті 352 Податкового кодексу України на службу до податкової міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які мають відповідну освіту, здатні за своїми особистими, діловими, моральними якостями та станом здоров`я виконувати обов`язки відповідно до покладених на податкову міліцію завдань.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Особи, прийняті на службу до податкової міліції, у тому числі слухачі та курсанти навчальних закладів за спеціальностями з підготовки кадрів податкової міліції, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах податкової міліції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 353.2 статті 353 Податкового кодексу України).

Згідно матеріалів справи позивач проходив службу в ГУ ДФС у Луганській області до 23 листопада 2021 року включно.

Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача, остаточний розрахунок зі ОСОБА_1 проведено 24.12.2021.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, постанови Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 № 616 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції» (далі - Порядок № 616), яким визначено механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів (пункт 1 розділу І Порядку № 616).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 616 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події;

одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

У пункті 3 розділу І Порядку № 616 визначено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з:

1) посадового окладу;

2) окладу за спеціальним званням;

3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення:

надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень;

доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук;

доплати за вчене звання;

премій;

4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення:

матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

допомоги для оздоровлення.

Пунктом 3 розділу ХІІ Порядку № 616 визначено, що у разі звільнення особи начальницького складу податкової міліції виплата грошового забезпечення проводиться в день звільнення.

Згідно з пунктом 4 розділу ХІІ Порядку № 616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

Вказаним Порядком, який є спеціальним нормативно-правовим актом, яким унормовано виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу податкової міліції, не врегульовані питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, тому суд вважає за необхідне до спірних відносин субсидіарно застосувати норми трудового законодавства.

Питання субсидіарного застосування норм трудового законодавства до правовідносин, пов`язаних з проходженням та звільненням з публічної служби, неодноразово розглядались Верховним Судом.

Так, зокрема, у постановах від 15 березня 2019 року в справі № 814/2594/16, від 07 серпня 2019 року в справі № 820/5122/17, від 16 травня 2019 року № 825/100/15-а Верховний Суд зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому, можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

ЄСПЛ трактує поняття якість закону таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах C.G. та інші проти Болгарії ( C. G. and Others v. Bulgaria , заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), Олександр Волков проти України ( Oleksandr Volkov v. Ukraine , заява № 21722/11, § 170).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що у день звільнення позивача зі служби в податковій міліції (23.11.2021) йому не виплачено разову грошову допомогу при звільненні. Так, остаточна виплата разової грошової допомоги при звільненні в загальній сумі 229513,53 грн здійснена відповідачем тільки 24.12.2021, тобто із затримкою на 31 календарний день.

Суд зауважує, що звільнення позивача з посади та податкової міліції в запас за підпунктом г пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 № 114 у зв`язку з повним скороченням штатів. Тобто, настання цієї події було прогнозованим для відповідача, останній міг заздалегідь вжити заходів, необхідних для своєчасного отримання коштів від ДФС та проведення розрахунку з позивачем в день його звільнення.

Зволікання відповідача призвели до порушення ним встановленого статтею 116 КЗпП України строку проведення розрахунку при звільненні на 31 календарний день.

Суд не погоджується із розрахунком середнього грошового забезпечення позивача, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт л пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата(…)

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

На підставі абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період .

Згідно з розрахунковими листами за 2021 рік грошове забезпечення позивача за останні повні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за вересень 2021 року 22890,09 грн; за жовтень 2021 року - 13323,20 грн; всього за 2 місяці 36213,29 грн.

Отже, сума грошового забезпечення позивача за 2 повні місяці, що передували звільненню, з якої здійснюється розрахунок середньоденної заробітної плати становить 36213,29 грн.

За вересень та жовтень 2021 року позивачем відпрацьовано 61 календарний день.

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24 листопада 2021 року по 24 грудня 2021 року становить 31 календарний день.

Середньоденне грошове забезпечення складає 593,66 грн (36213,29/61= 593,66 грн). Відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в арифметичному обчисленні складає 18403,46 грн (середньоденне грошове забезпечення 593,66 грн х 31 календарний день).

Однак, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 23 грудня 2020 року у справі №825/1732/17, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку, суду необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інші обставин справи.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Висновки Верховного Суду обов`язкові для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, за алгоритмом, запропонованим у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, сума відшкодування (середнього заробітку) має бути пропорційною (у відсотковому відношенні) частці заборгованості у загальній сумі виплат, які належало виплатити позивачеві при звільненні.

Так, згідно із розрахунковим листом ОСОБА_1 за 2021 рік залишок на грудень 2021 року становить 229513,50 грн, належна сума до виплати позивачеві за листопад 2021 року становить 292464,17 грн, зокрема:

- основний оклад 6491,32 грн;

- надбавка за вислугу - 3469,64 грн;

- надбавка за звання 1217,54 грн;

- грошова компенсація 99181,45 грн;

- лікарняний 1358,65 грн;

- компенсація сум податку 44613,18 грн;

- індексація зарплати 267,89 грн;

- вихідна допомога при звільненні - 135865,00 грн.

З виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 слідує, що з 23.11.2021 йому зараховано заробітну плату за другу половину листопада 12612,47 грн та 24.12.2021 229513,53 грн. Заробітна плата за першу половину листопада перераховувалася до звільнення.

Тобто, загальна сума, належна позивачеві при звільненні, становила 242126 грн.

Предметом позову є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме виплати 229513,53 грн, що становить 94,7% від 242126 грн.

Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить: 18403,46 грн, отже 94,7 % від цієї суми - 17428,08 грн.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням пропорційного розрахунку в розмірі 17428,08 грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає, що в межах спірних правовідносин достатнім та ефективним способом захисту права позивача є стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.11.2021 по 24.12.2021 задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, з врахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому позов задовольняється частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно пункту 9 статті 1 Закону України "Про судовий збір", доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні та не розподіляються.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Луганській області (код за , місцезнаходження: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.11.2021 по 24.12.2021 в сумі 17428,08 грн (сімнадцять тисяч чотириста двадцять вісім гривень 08 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська