Справа № 380/8389/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8389/22 пров. № А/857/12172/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у Львівській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року (головуючий суддя: Сидор Н.Т., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невідбуту 101 добу відпустки при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію за невідбуті 101 добу відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції 24.12.2021.

Обґрунтовує позов тим, що з 01.09.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 по 24.12.2021 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області. Позивач зазначає, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, зокрема не компенсовано 101 добу невідбутих відпусток: 30 діб у 2004 році, 30 діб у 2005 році, 30 діб у 2006 році та частину невідбутої у 2020 році відпустки у кількості 11 діб. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористаний 101 день відпустки при звільненні.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористаний 101 день відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції 24.12.2021.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилися відповідачі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, Головне управління Національної поліції у Львівській області зазначає те, що є новоствореною установою і не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, а тому не повинно відповідати за зобов`язання останнього, а саме невиплату компенсації за невикористані відпустки позивача за 2004-2006 року.

Крім цього вказує, що Законом України «Про Національну поліцію» та Наказ МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено лише правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Головне управління МВС України у Львівській області, обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що проходження служби в органах внутрішніх справ є державною службою особливого характеру і регулюється спеціальним законодавством, отже норми КЗпП та Закону України «Про відпустки» на позивача не поширюються.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 24.12.2021 № 583 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 з 24.12.2021 звільнено зі служби в поліції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Головне управління МВС України у Львівській області у листі від 25.01.2022 № С-6/Зі/13-22, С-7/Зі/13-22, С13/Зі/13-22 повідомило позивачу, що в 2004, 2005, 2006 роках він мав право на 30 діб відпустки. Згідно архівних особових карток такі відпустки позивачу не надавались.

Головне управління Національної поліції у Львівській області у листі від 25.01.2022 № С 6/Зі/13-22 повідомило позивачу, що невідбута частина відпустки позивача за 2020 рік становить 11 днів.

Вважаючи дії відповідачів щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невідбуту 101 добу відпустки при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на грошову компенсацію за всі невикористані ним дні, як основної, так і додаткової відпустки, оскільки у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується спірна компенсація.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР), установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. ч. 8-11 ст. 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 затверджено порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з абз. 7 і 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII.

Крім цього, аналізуючи наведені норми законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським.

Аналогічна правова позиція щодо застосування наведених вище норм права при виплаті поліцейському компенсації за частину невикористаної відпустки, викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року справа № 160/10875/19.

Щодо покликання Головного управління Національної поліції у Львівській області, що Законом України «Про Національну поліцію» та Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено лише правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року, то суд апеляційної інстанції вважає таке безпідставним. Оскільки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Стосовно посилання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що проходження служби в органах внутрішніх справ регулюється спеціальним законодавством, отже норми КЗпП та Закону України «Про відпустки» на позивача не поширюються, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги. Оскільки, відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, положеннями Закону № 580-VIII і Наказу МВС України від 06.04.2016 № 260, не може бути підставою для не виплати спірної компенсації, оскільки суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не використав 30 днів відпустки у 2004 році, 30 днів відпустки у 2005 році, 30 днів відпустки у 2006 році та 11 днів відпустки у 2020 році (а. с. 9, 10).

Отже, ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпустки у кількості 101 день.

Щодо покликання апелянта, що Головне управління Національної поліції у Львівській області є новоствореною установою і не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, а тому не повинно відповідати за зобов`язання останнього, а саме невиплату компенсації за невикористані відпустки позивача за 2004-2006 роки, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області та його структурні підрозділи і одночасно утворено як юридичну особу публічного права, зокрема, Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Преамбулою Закону України «Про міліцію» визначалось, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Отже, держава, ліквідувавши один державний орган, - міліцію, створила інший державний орган, - Національну поліцію, поклавши на останній, у тому числі, виконання завдань і функцій ліквідованого органу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року (справа 826/26414/15), Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулювали правову позицію згідно з якою, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Водночас, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом також у постановах від 20 травня 2019 року (справа № 823/5357/15), від 12 грудня 2018 року (справа № 823/5397/15), від 13 березня 2019 року (справа № 826/751/16).

Суд апеляційної інстанції вважає, що незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області, де позивач проходив службу до 06.11.2015, саме на Головне управління Національної поліції у Львівській області необхідно покласти зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористаний 101 день відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Оскільки, по суті завдання і функції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області покладено на інший орган - Головне управління Національної поліції у Львівській області, в якому позивач з 07.11.2015 продовжив проходити службу, як такий, що прибув з МВС (а. с. 7) і з якого позивача звільнено 24.12.2021, а тому Головне управління Національної поліції у Львівській області зобов`язане здійснити повний розрахунок при звільненні з позивачем, зокрема, і вирішити питання компенсації за невикористаний 101 день відпустки.

Крім цього, відповідно до абз. 2 п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIIІ, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачу не виплачено компенсацію за невикористані 101 день відпустки при звільненні, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у Львівській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у Львівській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі № 380/8389/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін