Справа № 380/11395/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Західного міжрегіональне управління Державної прикордонної служби України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним дії відповідача щодо повернення на доопрацювання до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України списків розподілу постійних жилих приміщень та облікові справи стосовно надання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення з числа службових квартири у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 57,60 м.кв., житловою площею 28,50 м.кв.;

- зобов`язати відповідача погодити список розподілу постійних жилих приміщень Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо надання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення з числа службових квартири у буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 57,60 м.кв., житловою площею 28,50 м.кв., та подати до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових вказаної квартири.

Посилається на те, що з 01.08.1994 року по 20.01.2021 року проходив військову службу у Збройних Силах України, а також Державній прикордонній службі України. Відповідно до витягу з наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі ЗХРУ Держприкордонслужби) від 18.01.2021 року №13-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років ОСОБА_1 станом на 20.01.2021 року (дата виключення зі списків особового складу) складає: календарна - 26 років 05 місяці 15 днів; пільгова військова - 00 років 01 місяць 08 днів; загальна військова - 26 років 06 місяці 23 днів. Зазначив, що, починаючи з 21.12.2002 року по теперішній час, перебуває на квартирному обліку у Львівській загальногарнізонній житловій черзі у Західному регіональному управлінні, як такий що потребує поліпшення житлових умов. Згідно витягу з протоколу №8 засідання Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗХРУ Держприкордонслужби від 04.11.2015 року, позивача включено до списку осіб, які потребують першочергового отримання житла, як учасника бойових дій. За час проходження служби позивача було забезпечено службовою двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 (згідно ордеру на службове жиле приміщення №0000697 від 19.10.2017 року) в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., на сім`ю, що складається з чотирьох осіб (позивач, дружина, син ОСОБА_2 2005 р.н., син Назар 2013 р.н.). Вказав, що 03.12.2020 року Західним регіональним управлінням прийнято рішення про виключення з числа службових двокімнатної квартирою АДРЕСА_3 та надання її в постійне користування; також, вирішено клопотати перед Адміністрацією Державної прикордонної служби України (далі Адміністрація Держприкордонслужби) щодо зняття статусу «службова» зі спірної квартири. Проте, згідно витягу з протоколу №2/1 спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби від 05.07.2021 року, було повернуто без погодження на доопрацювання до Західного регіонального управління списки розподілу постійних жилих приміщень та облікову справу ОСОБА_1 . Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що в силу вимог п.53 постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Крім того, зазначив, що згідно постанови Львівської обласної державної адміністрації від 13.03.2017 року №1 та об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року №ВК-35 розмір середньої забезпеченості громадян у м.Львові встановлено на рівні 10,7 квадратного метра житлової площі на одну особу, а на квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов і займають житлову площу 7,5 квадратного метра та менше на кожного члена сім`ї. Тому, на його думку, забезпечення позивача та членів його сім`ї житлом менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею суперечитиме вимогам чинного законодавства, так як житлова площа квартири за адресою: АДРЕСА_4 становить 28,5 квадратного метра, а сім`я позивача складається з чотирьох осіб, тобто на кожного члена сім`ї припадає лише 7,13 квадратного метра житлової площі, що значно нижче встановленого у місті Львові розміру середньої забезпеченості громадян жилою площею на одну особу (на рівні 10,7 квадратного метра). З урахуванням викладеного вважає, що відповідач діяв виключно у межах та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, в яких посилається на те, що Західним регіональним управлінням на підставі та у спосіб, визначені законодавством було направлено до Адміністрації Держприкордонслужби житлову справу ОСОБА_1 зі списками розподілу постійних жилих приміщень для прийняття відповідного рішення. Відтак, вважає, що третьою особою безпосередньо не порушено прав позивача. Крім цього, зазначив, що вимога про зобов`язання відповідача погодити список розподілу постійних жилих приміщень ЗХРУ Держприкордонслужби є безпідставною, адже суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень, який наділений дискреційними повноваженнями.

Ухвалою судді від 23.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 11.11.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника третьої особи про закриття провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом начальника ЗХРУ Держприкордонслужби від 18.01.2021 року №13-ос підполковника ОСОБА_1 (А-091776), старшого офіцера сектору з питань взаємодії із засобами масової інформації, звільнено з військової служби за підп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас, виключено зі списків особового складу Західного регіонального управління та всіх видів забезпечення 20.01.2021 року.

На час звільнення з Держприкордонслужби, згідно витягу з послужного списку, позивач мав загальну вислугу 26 років 5 місяців 15 днів, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та є учасником бойових дій.

05.03.2009 року на засіданні житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік для отримання службового житлового приміщення у м.Львові із складом сім`ї три особи (він, дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 2006 р.н.).

04.11.2015 року на засіданні Львівської загальногарнізонної житлової комісії Західного регіонального управління ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, включено до списку осіб, що потребують першочергового отримання житла.

19.10.2017 року виконавчим комітетом Львівської міської ради ОСОБА_1 видано ордер на житлове приміщення №0000697, згідно якого позивачу та членам його сім`ї (він, дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 2006 р.н., син Назар 2013 р.н.) надано право на зайняття службового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

З 20.10.2017 року позивач разом з дружиною ОСОБА_3 , сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за вказаною адресою.

03.12.2020 року на засіданні Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗХРУ Держприкордонслужби розглянуто питання про надіслання до Адміністрації Держприкордонслужби для розгляду і прийняття рішення матеріалів справи позивача про виключення з числа «службових» двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та в подальшому надання її підполковнику ОСОБА_1 для постійного проживання на склад сім`ї чотири особи (він, дружина, син ОСОБА_2 2005 р.н., син Назар 2013 р.н.) із зняттям з квартирного обліку у м.Львові.

Згідно витягу з протоколу №2/1 від 05.07.2021 року спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби вирішено повернути на доопрацювання до Західного регіонального управління списки розподілу постійних жилих приміщень та облікові справи, в т.ч. і справу ОСОБА_1 . Причиною такого повернення слугувало те, що «при прийнятті рішення про виключення з числа службових житла, житловою комісією Західного регіонального управління не враховано вимоги абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими законами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), абз.1 ст.48 Житлового кодексу Української РСР (жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України), п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті), вказана норма кореспондується з положеннями норми абз.2 п.2 розділу VI Інструкції. Зокрема, житловою комісією Західного регіонального управління прийнято рішення про виключення з числа службових двокімнатної квартири АДРЕСА_3 житловою площею 28,5 кв.м. та надати її в постійне користування ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири особи, що становить 7,13 кв.м. житлової площі на кожного члена сім`ї, при тому, що відповідно до постанови Львівської обласної державної адміністрації і об`єднання профспілок Львівщини від 13.03.2017 року №1, розмір середньої забезпеченості громадян у м.Львові встановлено на рівні 10,7 квадратного метра житлової площі на одну особу. Таким чином, забезпечення військовослужбовця запасу ОСОБА_1 житлом менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, суперечило б вимогам чинного законодавства».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з діями відповідача в частині повернення на доопрацювання до ЗХРУ Держприкордонслужби списків розподілу постійних жилих приміщень, в т.ч. і облікової справи ОСОБА_1 стосовно надання йому постійного житла шляхом виключення житла, в якому він проживає, з числа службового.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.48 Житлового кодексу Української РСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Механізм забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що після звільнення продовжують перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, в органах Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, визначено Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.01.2021 року №26 (далі Інструкція№26).

За приписами п.7 розділу І цієї Інструкції, питання щодо виключення жилих приміщень, в яких проживають військовослужбовці та члени їх сімей, із числа службових та надання їх для постійного проживання військовослужбовцям, які мають на це право, вирішують відповідні житлові комісії (об`єднані житлові комісії), які розглядали питання надання такого житла, у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.3 розділу ІІ Інструкції №26, основною формою роботи житлових комісій є засідання. Засідання правочинні, якщо на них присутні більше ніж 2/3 членів комісії. Рішення приймається більшістю голосів шляхом відкритого голосування. Якщо за результатами голосування голоси розділилися порівну, вирішальний голос має голова житлової комісії (за його відсутності - заступник голови житлової комісії).

Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції №26, житлова комісія органу Держприкордонслужби (об`єднана житлова комісія) приймає рішення щодо, зокрема: забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання шляхом виключення утримуваного ними житла з числа службового у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 6 розділу ІІ Інструкції № 26 визначено, що житлова комісія Адміністрації Держприкордонслужби має повноваження, визначені пунктами 4, 5 цього розділу, і уповноважена, серед іншого: погоджувати питання щодо виключення жилих приміщень із числа службових. У разі непогодження рішення житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії) щодо надання житла житлова комісія Адміністрації Держприкордонслужби повертає документи на доопрацювання з відповідним обґрунтуванням.

У розділі VI цієї Інструкції урегульовано питання надання жилих приміщень для постійного проживання.

Так, згідно з п.п.3-6 розділу VI Інструкції №26, для прийняття рішення про надання жилих приміщень для постійного проживання житлова комісія органу Держприкордонслужби (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання жилого приміщення для постійного проживання. Рішення житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби оформлюється протоколом та затверджується Головою Держприкордонслужби.

На підставі затвердженого керівником органу Держприкордонслужби рішення житлової комісії щодо забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання житлова комісія готує список розподілу постійних жилих приміщень (додаток 24). Списки розподілу постійних жилих приміщень (у 3 примірниках), затверджені керівником органу Держприкордонслужби та підписані головою і секретарем житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії), надсилаються до Адміністрації Держприкордонслужби для погодження. Разом із списками розподілу постійних жилих приміщень до Адміністрації Держприкордонслужби надсилається облікова справа військовослужбовця та витяг з протоколу засідання житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії).

Списки розподілу постійних жилих приміщень та інші документи розглядаються на засіданні житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби по кожному військовослужбовцю окремо. Рішення про забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання керівників органів Держприкордонслужби та членів їх сімей приймає житлова комісія Адміністрації Держприкордонслужби.

Після погодження Адміністрацією Держприкордонслужби списків розподілу постійних жилих приміщень, органом Держприкордонслужби протягом десяти робочих днів оформляються та подаються до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документи для затвердження рішення житлової комісії та видачі ордера. У разі забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання шляхом виключення утримуваних ними жилих приміщень із числа службових, окрім погодження списків розподілу постійних жилих приміщень, Адміністрація Держприкордонслужби також надає дозвіл відповідному органу Держприкордонслужби на виключення житла із числа службового. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради разом із списком розподілу жилого приміщення для постійного проживання надсилається також облікова справа військовослужбовця, витяг з протоколу засідання житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії) про надання жилого приміщення для постійного проживання та витяг з протоколу засідання житлової комісії Адміністрації Держприкордонслужби про погодження списків розподілу житла.

Відповідно до п.9 Інструкції №26, особи, звільнені з військової служби, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або зникли безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями та які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, мають право на забезпечення постійним житлом шляхом виключення житла, в якому вони проживають, з числа службового без урахування черговості, у спосіб, визначений пунктами 3-6 цього розділу.

Виключення квартир із числа службових здійснюється виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради народних депутатів на підставі рішення житлової комісії органу Держприкордонслужби (об`єднаної житлової комісії) за клопотанням керівника органу Держприкордонслужби, яким було надано таке житло, у встановленому законодавством порядку.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому, питання виключення квартири з числа службової вирішується, у спірному випадку, виконавчим комітетом Львівської міської ради за клопотанням Адміністрації Держприкордонслужби (відповідача).

Суд враховує, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією №26, зокрема: на цей час позивач є ветераном військової служби, має календарну вислугу більше 25 років, перебуває на квартирному обліку в ЗХРУ Держприкордонслужби, але постійного житла до цього часу не отримав. За таких обставин, суд приходить висновку, що позивач має право на забезпечення житлом, в т.ч.: право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Суд приймає до уваги те, що відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою позивача про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності позитивного рішення Львівської загальногарнізонної житлової комісії ЗХРУ Держприкордонслужби від 03.12.2020 року. Дії відповідача щодо повернення на доопрацювання до ЗХРУ Держприкордонслужби списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи ОСОБА_1 обмежують його право на забезпечення житлом, гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на невідповідність нормам законодавства житлової площі на одну особу, встановлену для населеного пункту м.Львова, є безпідставними, оскільки таке питання вирішується під час вирішення клопотання про виключення квартири з числа службового житла, тобто виконавчим комітетом міської ради.

Крім того, суд враховує, що чинним законодавством не встановлено підстав для відмови відповідача у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач та члени його сім`ї не є власниками жодного іншого нерухомого майна; одержати іншу службову квартиру або додаткові квадратні метри не являється можливим, оскільки згідно листа-відповіді ЗХРУ Держприкордонслужби від 13.09.2021 року №702/5182 на даний момент немає вільних службових жилих приміщень/приміщень для постійного проживання, облікованих Західним регіональним управлінням.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що непогодження відповідачем питання щодо виключення жилого приміщення із числа службового є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

За таких обставин, дії відповідача щодо повернення на доопрацювання списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи ОСОБА_1 не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вчинені не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття вчинення дії. А тому такі слід визнати протиправними.

Водночас, вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач уже повертав облікову справи позивача з підстав, які не передбачені законом; позивачем виконано всі умови, визначені для забезпечення його постійним житлом шляхом виключення житла, в якому він проживає, з числа службового, а тому, в силу вимог ст.ст.5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Адміністрації Держприкордонслужби огодити список розподілу постійних жилих приміщень ЗХРУ Держприкордонслужби щодо надання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 житла для постійного користування шляхом виключення житла, в якому він проживає ( АДРЕСА_4 ), з числа службового та подати до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових вказаної квартири.

При цьому, суд враховує, що позовні вимоги позивача стосуються вчинення певних дій, а не виключення його квартири із числа службових, що вказує на відсутність факту втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо повернення на доопрацювання до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця запасу ОСОБА_1 щодо надання йому житла для постійного користування шляхом виключення житла, в якому він проживає ( АДРЕСА_4 ), з числа службового.

Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України (місцезнаходження вул.Володимирська, 26, м.Київ, 01034; ) погодити список розподілу постійних жилих приміщень Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо надання військовослужбовцю запасу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) житла для постійного користування шляхом виключення житла, в якому він проживає ( АДРЕСА_4 ), з числа службового та подати до виконавчого комітету Львівської міської ради клопотання про виключення з числа службових вказаної квартири.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України (місцезнаходження вул.Володимирська, 26, м.Київ, 01034; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.