Справа № 640/1207/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Київ № 640/1207/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Консорціума "Військово-будівельна індустрія"

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018 №,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Консорціум "Військово-будівельна індустрія" (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі-відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 № про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 63 285 (шістдесят три тисячі двісті вісімдесят п`ять) грн. 52 копійки за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що нарахування штрафних санкцій здійснювалося на підставі статті 126 Податкового кодексу України за порушення несвоєчасної сплати податку на додану вартість задекларованого на підставі податкових декларацій, проте позивач вважає, що до цього часу стаття 126 Податкового кодексу України передбачала штрафні санкції за прострочення сплати податку на прибуток та не розповсюджувалась на ПДВ. Також наголошено, що Податковий кодекс України передбачає граничні строки застосування штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву.

Відповідач, надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що камеральною перевіркою встановлено, що платником податку порушено граничні строки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість відповідальність за несплату узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених кодексом, передбачена статтею 126 Кодексу.

Позивачем подано пояснення в яких вказано, що відповідач мав право в межах 1095 - денного строку перевіряти своєчасність сплати податкових зобов`язань і самостійно визначити суму грошових зобов`язань позивача на підставі поданих декларацій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету Консорціуму "Військово-будівельна індустрія" (), за результатами якої складено відповідний акт перевірки.

Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 №, яким позивачу застосовано штрафну санкцію у розмірі 63285, 52 грн., з податку на додану вартість за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно статті 67 Податкового Кодексу України, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 54.1, пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених підпунктами 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п.54.5 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Статтею 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Разом з цим, згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи розділ Податкового кодексу України "ГЛАВА 11. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ", в якому міститься стаття 126, посилання позивача на те, що у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість нарахованих санкцій за несвоєчасну сплату, судом не приймаються, оскільки стаття 126 Податкового кодексу передбачає загальну відповідальність платника податків за несплату узгодженої суми грошового зобов`язання.

Пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість шляхом подання податкових декларацій в 2014 році та узгоджені суми грошових зобов`язань, які згідно розрахунку штрафних санкцій сплачувалися позивачем несвоєчасно.

Як встановлено судом, позивачем в позовній заяві не заперечується факт порушення ним сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Натомість, позивач звертає увагу, що штрафні санкції до нього застосовані поза межами строків давності, тобто податковий орган не мав права застосовувати штрафні санкції за несплату узгоджених податкових зобов`язань після спливу 1095 днів з дня граничного строку подання податкової декларацій з податку на додану вартість.

Так, згідно пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, вказані норми Податкового кодексу України пов`язують втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095-денного терміну, із настанням однієї із подій: або останнього дня граничного строку подання податкової декларації, або останнього дня граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Як встановлено судом, позивачем визначені податкові зобов`язання у поданих ним податкових деклараціях з податку на додану вартість, починаючи з липня 2014 року по серпень 2014 року, відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2014 року, податкові повідомлення рішення були прийняті також в липні 2014 року. Кількість днів за затримку становить від 1213 до 1276 днів.

Отже, суд приходить до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення в частині сум штрафу за вказаними вище податковими деклараціями з податку на додану вартість та податковими повідомленнями-рішеннями прийняті податковим органом поза межами 1095 днів.

Отже, за вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача, що податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2018 в частині застосування штрафу в сумі 63285, 52 грн. (розрахунок штрафної санкції наявний в матеріалах справи) підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 № частині застосування штрафу в сумі 63 285, 52 грн.

Стягнути на користь консоціуму "Військово-будівельна індустрія" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.