Справа № 420/6426/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6426/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» (вул. Стрітенська, 21-А, м. Херсон, 73000) до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (адреса місця реєстрації: вул. Гоголя, 13, м. Херсон, 73003; адреса для листування: вул. Приморська, 6, м. Одеса, 65026) про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» (далі ТОВ «Комерційна фірма «Строй Мастер») до Одеської митниці, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарiв №UA508040/2022/000015/2 від 01.02.2022 .

Також позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат та суму на правничу допомогу.

Позивач зазначив, що 01.02.2022 ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «СТРОЙ МАСТЕР», звернулось до відповідача у зв`язку із імпортуванням та ввезенням на територію України товару: товар №1 - меблева фурнітура, направляюча меблева (код товару ), країна виробництва Китай, з митною декларацією (далі МД) №UA508040/2022/000636 від 01.02.2022 .

01.02.2022 ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «СТРОЙ МАСТЕР» було отримано Рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2022/000015/2, прийняте Херсонською митницею.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено, що під час митного оформлення товарів, що підтверджують митну вартість, як фактурна вартість та витрати на страхування, достовірно документально не підтверджено. Згідно з ч. 2 ст. 53 МКУ документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є страхові документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Відповідно до умов поставки CIF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування не надано. Відповідно до ст. 49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщюються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що актично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. В той же час, на вимогу митного органу декларантом не надано відомості щодо стану розрахунків за товар.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.07.2017 між ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «СТРОЙ МАСТЕР» (Покупець) та «FOSHAN SHUNDE OBITA FURNITURE PRODUCTS CO LTD» (Продавець) був укладений контракт № CH-UA-17/07/15. На умовах визначених контрактом та на підставі супроводжувальних документів продавець здійснив поставку на адресу покупця відповідного товару: товар №1 - меблева фурнітура, направляюча меблева (код товару ). 01.02.2021 під час декларування вказаних товарів позивачем була заявлена митна вартість товарів, визначена ним самостійно за ціною договору, а саме в сумі 19 236,92 доларів США. На підтвердження митної вартості товару та для митного оформлення позивач надав Відповідачу пакет документів, передбачений ст. 53 Митного кодексу України.

Як зазначає позивач, не дивлячись на подання позивачем повного пакету необхідних, передбачених митним кодексом України документiв, Вiдповiдачем було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості за резервним методом. У зв`язку із чим позивач був змушений додатково надмірно сплатити: суму мита - 210 474,24 грн., суму ПДВ 463 043,32 грн.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості є протиправним, оскільки було прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання. Обставини, на які вказує відповідач в оскаржуваному рішенні, жодним чином не спростовують митної вартості, яка була зазначена позивачем у поданій митній декларації і не є підставою для здійснення коригування такої митної вартості. Так, позивач зазначає, що умовами поставки за контрактом є базис поставки CIF, відповідно до якого саме постачальник поніс витрати на страхування товару і ці витрати включені до наданої постачальником ціни. За таких умов, вимоги щодо надання доказів розміру витрат на страхування є незаконними та безпідставними. Також, надання документів, що підтверджують оплату за товар при здійсненні митного оформлення за укладеним договором не передбачається можливим, оскільки на момент проведення митного оформлення товар знаходився на митниці та ще не потрапив на склад, відповідно - оплати за товар здійснено не було. Крім того, на думку позивача, безпідставним є посилання відповідача на положення ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, оскільки ним не наведено обставин та доказів, яким чином документи надані возивачем порушують чи не повiдають вимогам вказаної статті. При цьому, твердження відповідача щодо того, що наданий прайс-лист має адресну спрямованість, не впливає на чинники митної вартості.

Крім того, позивач не погоджується із застосуванням резервного методу до визначення митної вартості товарів та зазначає, що графа оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі №821/289/18, який висловив правову позицію, що умовами поставки за контрактом є базис поставки CIF, відповідно до якого саме постачальник поніс витрати на страхування товару і ці витрати включені до наданої постачальником ціни. За таких умов, вимоги щодо надання доказів розміру витрат на страхування є незаконними та безпідставними.

З урахуванням даних обставин, вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів необґрунтованим та таким, що винесено протиправно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022 , відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2022 заяву передано судді Хурсі О.О.

У зв`язку з цим ухвалою судді від 03.05.2022 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У встановлений ухвалою судді від 03.05.2022 строк та станом на момент розгляду справи відзив на адміністративний позов до суду не надійшов.

Копія ухвали від 04.05.2022 року була направлена відповідачу засобами електронного зв`язку та була доставлена на його офіційну електронну адресу.

Таким чином відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 03.05.2022 строк для подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 15.07.2017 позивачем ТОВ «Комерційна фірма «Строй Мастер» (покупець) укладений з FOSHAN SHUNDE OBITA FURNITURE PRODUCTS CO., LTD (продавець) контракт №CH-UA-17/07/15, відповідно до умов якого продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити товар в номенклатурі, кількості та цінам, згідно супровідних документів. (а.с. 18)

Відповідно до п. 3.1. контракту №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 поставка товару здійснюється на умовах CIF ODESSA/CHERNOMORSKY/YUZHNIY, відповідно до погоджених правил Інкотермс у викладені 2010 (а.с. 18).

Згідно п. 4.1. контракту №CH-UA-17/07/15, ціна за одиницю товару, зазначена у товаросупровідних документах (а.с. 19).

Відповідно до п. 4.2. контракту №CH-UA-17/07/15, ціни зазначені у дійсному контракті вже включили в себе вартість упаковки, маркировки в яких постачається товар (а.с. 19).

Додатковою угодою від 02.03.2021 року строк дії Контракту №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 року було продовжено до 15 липня 2023 року та загальна сума контракту складає 1 000 000 доларів США (а.с. 22).

На виконання контракту №CH-UA-17/07/15 «FOSHAN SHUNDE OBITA FURNITURE PRODUCTS CO LTD» (Продавець) здійснив поставку на адресу Покупця товару, а саме: товар №1 - меблева фурнітура металева сталева (з недогороцінних металів), направляюча меблева, застосовується у меблевому виробництві для встановлення та плавного відкривання шухляд, у асортименті (код товару ). Загальною кількістю 99 000 одиниць.

З метою митного оформлення імпортованого товару 22.02.2022 року декларантом позивача до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі було подано митну декларацію №UA508040/2022/000636 на товар - меблева фурнітура металева сталева (з недогороцінних металів), направляюча меблева, застосовується у меблевому виробництві для встановлення та плавного відкривання шухляд, у асортименті (код товару ). Загальною кількістю 99 000 одиниць. Не містять у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі. Пакування: картонні коробки. Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору (а.с. 30).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи:

- пакувальний лист №2021-10-18 від 15.12.2021;

- рахунок-фактура (інвойс) №2021-10-18 від 15.12.2021;

- коносамент ZYTC211204901;

- автотранспортна накладна №3743 від 31/01/2022;

- декларація про походження товару №2021-10-18 від 15.12.2021;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору №б/н від 02.03.2020;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору №б/н від 22.06.2020;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору №56 (специфікація) від 15.12.2021.

На вимогу митного органу для підтвердження митної вартості 22.02.2022 року декларантом позивача додатково надані наступні документи: прайс-листи та комерційну пропозицію, а також зазначено, що інших документів надано не буде.

Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було виявлено, що такі складові митної вартості, як фактурна вартість та витрати на страхування, достовірно документально не підтверджено. У наданих для здійснення митного оформлення документах зазначено, що поставка товарiв здiйснюється на умовах поставки CIF «ODESA», вiдповiдно до IНКОТЕРМС 2010. Згідно з ч. 2 ст. 53 МКУ документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здiйснювалося страхування). Відповідно до умов поставки CIF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано. Вiдповiдно до статті 49 МКУ Митною вартістю товарiв, якi переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. В той же час на вимогу митного органу декларантом не надано вiдомості щодо стану розрахунків за товар. Вiдповiдно до положення статті VII Генеральноп угоди з тарифів торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна грунтуватися на дiйснiй вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції) Та, зважаючи, на спрацювання Автоматизованої системи з оцінки ризиків зі змістом «По товару можливе заниження митної вартості» було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартостi подiбних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАIС Держмитслужби - встановлено, що рiвень вартості товару значно нижчий від рiвня митної вартості подібних товарiв, що імпортуються в Україну. Додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить сутi прайс-листа як комерцiйної пропозиції необмеженій кількостi потенційних покупців.

У інвойсі від 15.12.2021 №2021-10-18 передбачено, що відповідно до визначених у зовнішньоекономічному контракті №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 поставка товару здійснюється на умовах CIF ODESSA (а.с. 25)

Відповідно до п. 5.5., 5.6. контракту №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 оплата за товар здійснюється покупцем на наступних умовах: 100% оплата після отримання товару на склад. Можлива передплата (випадки зміни умов регулюються додатковими угодами). (а.с. 19).

Декларант здійснив декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією №UA508040/2022/000636, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору на загальну суму 19 236,90 дол. США (а.с.30).

Проте 01.02.2022 року Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2022/000015/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, а саме, на підставі проведених консультацій та аналізу ЄАІС Держмитслужби відповідачем встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим - МД від 28.12.2021 № UА110020/2021/13340, а саме: 4,07 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 22 900 кг*4,07 дол. США/кг = 93 203,00 дол. США).

У рішення про коригування митної вартості товарів відповідач також зазначив, що на вимогу митного органу, для підтвердження заявленої за основним методом митної вартостi товарiв, декларантом не подано наступнi документи, а саме: страхові документи; копію митної декларації країни вiдправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, додаткові угоди до контракту, банківські платіжні документи.

На підставі оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів посадовими особами Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA508040/2022/000029 від 01.02.2022.

Вважаючи протиправним та необґрунтованим рішення про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі, врегульовано нормами Митного кодексу України (далі - МК України).

Згідно ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідач в рішенні про коригування митної вартості зазначив, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Проте суд не погоджується з зазначеними висновками відповідача з огляду на наступне.

Щодо необхідності надання страхових документів для підтвердження митної вартості, суд зазначає наступне.

Так, згідно наданого до митного оформлення, а також до суду зовнішньоекономічного договору №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017, специфікації №56 від 15.12.2021 та інвойсу №2021-10-18 від 15.12.2021 року поставка товару здійснювалась на умовах CIF ODESA. Згідно з правилами Інкотермс 2010 CIF (англ. Cost, Insurance and Freight (… named port of destination), або Вартість, страхування і фрахт (… назва порту призначення) термін Інкотермс, означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати і ушкодження товару під час перевезення.

Таким чином, за умовами поставки CIF постачальник вже поніс витрати на страхування, тому вони були включені продавцем у вартість товару, яка відображена у відповідних супровідних документах, тому надання додаткових документів, в тому числі визначати вартість страхування митним законодавством не передбачається. Витрати щодо страхування належать продавцю. Окремого страхування товару декларантом не здійснювалося. Правила Інкотермс також не передбачають обов`язкового надання покупцю (декларанту) документів щодо страхування товару, а лише на його вимогу (такої вимоги не має).

Зважаючи на вказане, суд відхиляє доводи відповідача, що позивач не підтвердив витрати на страхування товару, адже відповідно до умов поставки CIF, ані продавець, ані позивач не мали жодних зобов`язань щодо страхування спірного товару, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції.

Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності документів про вартість страхування визнаються судом необґрунтованими.

Суд також не погоджується з твердженням відповідача щодо ненадання позивачем на вимогу митного органу відомостей щодо стану розрахунку за товар.

Так, відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно п. 5.5. контракту №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 року умови оплати: 100% оплата після отримання товару на склад. З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що на момент проведення митного оформлення товар знаходився на митниці та ще не потрапив на склад покупця, відповідно - оплати за товар здійснено ще не було, а відтак надання документів що підтверджують оплату за товар при здійсненні митного формлення за контрактом №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 не було можливим. Додаткових угод відносно оплати укладено не було.

Суд звертає увагу, що контракт №CH-UA-17/07/15 від 15.07.2017 було надано митному органу під час митного оформлення, проте посадові особи відповідача не звернули уваги на розділ «Умови платежів». Відтак, суд не вважає такі доводи відповідача обґрунтованими та такими, що є підставою для коригування митної вартості товарів.

При цьому, до митного органу позивачем було надано рахунок-фактуру (інвойс) №2021-10-18 від 15.12.2021 та специфікацію №56 від 15.12.2021 , відповідно яких ціна товару, що імпортується, складає 19 236,90 дол. США за 99 000 одиниць товару, що повністю відповідає ціні вказаній в митній декларації.

Згідно пакувального листа №2021-10-18 від 15.12.2021 вага брутто становить 23 692,00 кг, а вага нетто 22 900,00 (а.с. 26), що відповідає зазначеній вазі товару у декларації позивача №UA508040/2022/000636. Відповідно до пакувального листа №2021-10-18 від 15.12.2021 весь товар запакований у 3 960 коробок (а.с. 26, 30), що відповідає кількості коробок зазначеній у митній декларації позивача та коносаменті №ZYTC211204901 (а.с. 27), загальна вага брутто яких становить 23 692,00 кг.

Посилання митного органу на положення ст. VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, як на підставу для коригування митної вартості, суд відхиляє, оскільки відповідачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів, яким чином подані позивачем документи порушують чи не відповідають статті VII (GATT). Митна вартість товарів може бути визначена із застосуванням принципів і положень Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) у разі якщо така вартість не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МК України.

Щодо використання інформації з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження цієї вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом.

Суд також зазначає, що адресний характер та суб`єктивна спрямованість прайс-листа не може впливати на митну вартість товару, оскільки такий документ не є обов`язковим для підтвердження митної вартості у розумінні ст. 53 МК України, поданий декларантом додатково, та митним органом не наведено, яку інформацію стосовно складових митної вартості підтверджує цей документ, та чому неможливо її встановити з основних документів.

При вирішення даної справи, суд звертає увагу, що копію митної декларації країни відправлення та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати виключно за наступних умов, що передбачені ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, тобто документи, зазначені у ч.2.ст.53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всiх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарiв, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари за умови її наявності.

Отже, законодавець вважає митну декларацію країни відправлення, а також висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями виключно додатковими документами, які можуть бути витребувані за наявністю розбіжностей та надані декларантом виключно лише за її наявності у останнього, за умови їх існування в принципі. До того ж, виходячи з наведених аргументів, у Відповідача взагалі не було підстав витребувати додаткові документи від Позивача через відсутність підстав, зазначених в ч.3 ст. 53 МКУ.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України страхові документи та платіжні банківськи документи надаються до митного оформлення тільки у разі здійснення страхування товару та/або здійснення оплати товару відповідно. Що стосується додаткових угод до зовнішньоекономічного контракту судом встановлено, що вони були надані посадовим особами для митного оформлення, що підтверджується переліком наданих документів у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA508040/2022/000029 від 01.02.2022 р.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «СТРОЙ МАСТЕР» митної вартості товару судом не встановлено.

Поряд з цим, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Суд звертає увагу, що лише у разі встановлення митним органом невідповідності числових значень складових митної вартості товару в документах, які підтверджують митну вартість товарів, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів для встановлення дійсної митної вартості товару.

При цьому, окремі недоліки в оформленні документів не є підставою для не прийняття зазначених документів для підтвердження митної вартості товарів.

Суд зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

У даному випадку Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Застосування відповідачем резервного методу було обумовлено неможливістю застосування митним органом попередніх методів, в тому числі і методу за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Між тим, відповідачем вказано лише номер, дату та ціну по митній декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті 55 МК України. Суд зазначає, що копія митної декларацій, що була підставою для коригування митної вартості товарів за МД № UА508040/2022/000636 вiд 01.02.2022, до суду відповідачем не надано.

На підставі викладеного, суд вважає що у відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA508040/2022/000015/2 від 01.02.2022, у зв`язку з чим воно належать до скасування.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги належать до задоволення.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 10 102,76 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн суд дійшов наступного висновку.

У відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надані: довіреність на ім`я Адвоката Малюка Є.В. від 02.01.2022, копія договору про надання правничої допомоги №1СМ від 05.01.2022, копія аку надання послуг до договору про надання правової допомоги №1СМ від 05.01.2022, згідно з яким всього здійснено одну юридичну послугу - підготовлено позовну заяву, вартість якої склала 3000,00 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Суд критично ставиться до посилання адвоката, що вартість роботи по підготовці адміністративного позову у вказаній справі становить 3000,00 грн. Дана адміністративна справи є типовою справою незначної складності та така вартість не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 1000,00 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 134, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» (вул. Стрітенська, 21-А, м. Херсон, 73000, ) до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (адреса місця реєстрації: вул. Гоголя, 13, м. Херсон, 73003; адреса для листування: вул. Приморська, 6, м. Одеса, 65026, ), про визнання протиправними та скасування рішення та карти відмови - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про коригування митної вартості товарів №UA508040/2022/000015/2 від 01.02.2022 .

Стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» судовий збір у розмірі 10 102,76 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса