Справа № 160/14231/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.09.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Громадської організації «Платформа Громадський контроль» до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в якій позивач просить:
- визнати протиправним ненадання Красногвардійським районним судом м. Дніпра в частині запитуваної в інформаційних запитах Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №444/22 від 27.07.2022, №465/22 від 27.07.2022 щодо отримання публічної інформації, а саме: повідомити про дати судових засідань у судовій справі №204/7883/19 з 22.02.2022 по 26.07.2022 та повідомити про дату останнього засідання; повідомити про дату наступного судового засідання по судовій справі №204/7883/19; повідомити про кількість судових засідань по судовій справі №204/7883/19; повідомити про причини відкладення судових по судовій справі №204/7883/19;
- зобов`язати Красногвардійський районний суд м. Дніпра надати інформацію, запитувану в запитах Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №444/22 від 27.07.2022, №465/22 від 27.07.2022, а саме: повідомити про дати судових засідань у судовій справі №204/7883/19 з 22.02.2022 по 26.07.2022 та повідомити про дату останнього засідання; повідомити про дату наступного судового засідання по судовій справі №204/7883/19; повідомити про кількість судових засідань по судовій справі №204/7883/19; повідомити про причини відкладення судових по судовій справі №204/7883/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, в якій зазначити код відповідача (юридичної особи) в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та копій цієї уточненої позовної заяви відповідності до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог ухвали суду від 19.09.2022 року позивачем 06.10.2022р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.1 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Так, в інформаційному запиті №444/22 від 27.07.2022 року позивач, посилаючись на перебування в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальної справи №204/7883/19, яка становить великий суспільний інтерес, та на приписи ст. ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив повідомити про стан розгляду скарг судової справи № 204/7883/19; за наявності прийнятого рішення - надати копії ухвал суду за вказаними скаргами на зазначену електронну адресу; повідомити дати засідань у судовій справі №204/7883/19 з 22.07.2022 року по 26.07.2022 року та повідомити дату останнього засідання, а також повідомити дату наступного судового засідання у судовій справі №204/7883/19.
В запиті №465/22 від 27.07.2022 року позивач, також посилаючись на перебування в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальної справи №204/7883/19, яка становить великий суспільний інтерес, та на приписи ст. ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив повідомити про кількість судових засідань в судовій справі №204/7883/19; повідомити про причини відкладення судових засідань у судовій справі №204/7883/19, а також повідомити чи обізнана Дніпропетровська обласна прокуратура про те, що обвинувачений ОСОБА_1 з початку травня 2022 року знаходиться за кордонами України.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльністю ненадання відповідачем у повному обсязі запитуваної позивачем публічної інформації в інформаційних запитах Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» №444/22 від 27.07.2022 та №465/22 від 27.07.2022, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, частиною 2 статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Згідно зі ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За приписами ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до частини другої ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Такі випадки встановлені частиною першою ст.6 Закону №2939-VI, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
При цьому, пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частинами 2-5 статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Як слідує з досліджених судом запитів Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» від 27.07.2022 №465/22 та №444/22, вони були адресовані Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська та містили всі необхідні реквізити, передбачені ст.19 Закону №2939-VI.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Аналізуючи положення Закону №2939-VI та встановлені у справі обставини, суд, насамперед зауважує, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументував/відобразив на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18.
При цьому, також необхідно враховувати, що відповідно до положень частини першої статті 7 Закону №2939-VI не передбачено можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону.
Водночас, за приписами ч.2 ст.22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
При цьому, ч.3 ст.22 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Законом України від 20.05.2020р. №631-IX «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів» ратифіковано Конвенцію Ради Європи про доступ до офіційних документів, вчинену 18 червня 2009 року у м. Тромсе, яка набирає чинності в перший день місяця, що настає після завершення тримісячного строку від дати, коли 10 держав - членів Ради Європи висловили свою згоду на обов`язковість для них Конвенції (далі Конвенція).
Конвенція набула чинності для України 01.12.2020 р.
Статтею 5 «Опрацювання запитів про доступ до офіційних документів» Конвенції встановлено, що запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу (частина друга).
Отже, з аналізу викладених норм слідує, що розпорядник інформації, за запитом на інформацію, який відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зобов`язаний або задовольнити його, надавши запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити у задоволенні такого запиту за умови існування законних підстав, які перелічені в частині першій статті 22 Закону, або повідомити запитувача, що запит направлений належному розпоряднику.
Як зазначалося вище, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
Судом встановлено, що у даному випадку спір точиться щодо не надання відповідачем - Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська запитуваної позивачем - Громадською організацією «Платформа Громадський Контроль» інформації щодо дат та кількості судових засідань у кримінальній справі №204/7883/19, що перебуває в провадженні суддів цього суду, а також щодо причин відкладення судових засідань, які відбулися у цій справі, при цьому, позивач не є учасником кримінальної справи №204/7883/19, а запитує вищевказану інформацію у цій справі з посиланням на те, що вона становить великий суспільний інтерес через те, що одним з обвинувачених у цій справі є заступник міського голови Дніпра Михайло Лисенко, а в рамках самої справи розглядаються факти розкрадання бюджетних коштів під час ремонту Нового (Центрального) мосту у м. Дніпрі.
Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що запитувана інформація не є таємною чи такою, що становить загрозу життю, здоров`ю учасників справи, запитувана інформація також не впливає на права та обов`язки учасників судової справи.
Так, аналіз положень Закону №2939-VI дає підстави для висновку, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація. При цьому, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п.1-3 ч. 2 ст. 6 цього Закону.
Ці вимоги є «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. Доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав.
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».
Так, Верховний Суд у свої постановах неодноразово вже звертав увагу на те, що положення ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».
Отже, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
Поряд з цим, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Разом з цим, з огляду на встановлені обставини спірних правовідносин у справі, запитувана позивачем інформація пов`язана з особливостями здійснення правосуддя, оскільки стосується отримання інформації про стан розгляду певної кримінальної справи.
При цьому, ч.ч.1-6 ст.11 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, судові засідання та інформація щодо справ, які розглядаються судом, є відкритими, крім випадків, установлених законом. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа має право на вільний доступ до судового рішення в порядку, встановленому законом. Інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та має бути невідкладно оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України, крім випадків, установлених законом. Розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом. У відкритому судовому засіданні мають право бути присутніми будь-які особи. У разі вчинення особою дій, що свідчать про неповагу до суду або учасників судового процесу, така особа за вмотивованим судовим рішенням може бути видалена із зали судового засідання. Особи, присутні в залі судового засідання, представники засобів масової інформації можуть проводити в залі судового засідання фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів без отримання окремого дозволу суду, але з урахуванням обмежень, встановлених законом. Трансляція судового засідання здійснюється з дозволу суду. Якщо всі учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, здійснюється транслювання перебігу судового засідання в мережі Інтернет в обов`язковому порядку. Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, а також трансляція судового засідання повинні здійснюватися без створення перешкод у веденні засідання і здійсненні учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав. Суд може визначити місце в залі судових засідань, з якого має проводитися фотозйомка, відеозапис. Розгляд справи у закритому судовому засіданні допускається за вмотивованим рішенням суду виключно у випадках, визначених законом. При розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом, крім справ щодо надання дозволу на проведення розвідувальних заходів.
Наведеним нормами Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" кореспондують приписи ч.1, ч.2, ч.ч.5-6 ст.27 КПК України, якими встановлено, що учасники судового провадження, а також особи, які не брали участі у кримінальному провадженні, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, не можуть бути обмежені у праві на отримання в суді як усної, так і письмової інформації щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їх копій. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення, крім випадків, установлених законом. Кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Слідчий суддя, суд може прийняти рішення про обмеження доступу осіб, які не є учасниками судового процесу, в судове засідання під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", якщо участь в судовому засіданні становитиме загрозу життю чи здоров`ю особи. Слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у разі: 1) якщо обвинуваченим є неповнолітній; 2) розгляду справи про кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; 3) необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; 4) якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; 5) необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Кримінальне провадження у закритому судовому засіданні суд здійснює з додержанням правил судочинства, передбачених цим Кодексом. На судовому розгляді в закритому судовому засіданні можуть бути присутні лише сторони та інші учасники кримінального провадження. Під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом. Кожен, хто присутній в залі судового засідання, може вести стенограму, робити нотатки, використовувати портативні аудіозаписуючі пристрої. Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, транслювання судового засідання по радіо і телебаченню, а також проведення звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури допускаються на підставі ухвали суду, що приймається з урахуванням думки сторін та можливості проведення таких дій без шкоди для судового розгляду.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що звернення особи стосовно судового розгляду справи, у якій вона бере участь, належить адресувати до суду як суб`єкта процесуальних правовідносин на підставі процесуального законодавства, а не до суду (керівництва суду) як установи, який у разі отримання такого запиту повинен відмовити у його задоволенні, оскільки не володіє і не зобов`язаний володіти запитуваною інформацією (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).
Водночас за змістом приписів інформація про стан розгляду справ міститься в автоматизованій системі документообігу суду, користувачами якої є, у тому числі, працівники апарату суду. Тому запити про надання інформації про суд, який розглядає справу, сторін спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого можуть адресуватися до суду як установи і зазначена інформація, відповідно до частини другої статті 11 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-сайті судової влади України, крім випадків, установлених законом.
Таким чином, співвідношення Закону України «Про доступ до публічної інформації» та процесуального законодавства полягає у тому, що спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження регламентується Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України або Цивільним процесуальним кодексом України, а положення Закону «Про доступ до публічної інформації» не поширюються, наприклад, на порядок ознайомлення учасників з матеріалами справи, рішеннями суду, отримання інформації про дату і час засідання та ін., натомість, якщо така інформація запитується особами, які не є учасниками справи, їх запити мають розглядатися саме в порядку приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», із урахуванням певних особливостей щодо обмеження доступу до такої інформації, встановлених процесуальним законодавством.
Відтак, зважаючи на те, що у даному випадку позивач не учасником кримінальної справи №204/7883/19, а запитує інформацію щодо стану розгляду цієї справи, а саме: щодо дат та кількості судових засідань у кримінальній справі №204/7883/19, а також щодо причин відкладення судових засідань, які відбулися у цій справі, останній правильно спрямував свій запит до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває ця кримінальна справа, і який, відповідно, є належним розпорядником вищевказаної інформації, як установа, що здійснює владні управлінські функції, як то ведення діловодства суду, забезпечення роботи автоматизованої системи документообігу в суді, технічної фіксації ходу судових засідань тощо, при цьому, за вищенаведеного правового регулювання, доступ до запитуваної позивачем інформації, яка є відкритою в силу прямої вказівки на це у частині другій статті 11 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" та за відсутності доказів віднесення цієї інформації судом до закритої відповідно до вимог чинного законодавства, не може бути обмеженим.
При цьому, запитувана позивачем інформація є зафіксованою на відповідних носіях, що перебувають у володінні відповідача, як розпорядника запитуваної інформації, зокрема, як зазначалося вище, інформація про стан розгляду справ міститься в автоматизованій системі документообігу суду, а також має оприлюднюватися судом на офіційному веб-порталі судової влади України, отже, підготовка запитуваної інформації не потребувала від відповідача вжиття заходів для того, щоб створити нову інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит.
Однак, з урахуванням вищенаведених приписів ч.2 ст.22 Закону №2939-VI, якими встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації, посилання відповідача на можливість позивача отримати запитувану інформацію самостійно з офіційного сайту судової влади України - Стан розгляду справ вважається неправомірною відмовою в наданні такої інформації.
З огляду на викладене у сукупності, суд погоджується з доводами позивача, що надана відповідачем у відповідь на запит позивача інформація не може вважатися повною, адже вона не містить відповіді на всі поставлені питання, а також містить посилання на можливість позивача отримати запитувану інформацію самостійно з із загальнодоступних джерел, при цьому, за встановлених судом обставин, такі дії відповідача є неправомірною відмовою в наданні запитуваної позивачем інформації щодо дат судових засідань у судовій справі №204/7883/19 з 22.02.2022 по 26.07.2022, в тому числі щодо дат останнього та наступного судових засідань у цій справі, а також щодо загальної кількості судових засідань у справі №204/7883/19 та про причини відкладення судових засідань у цій справі.
Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації.
У розумінні ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд враховує, що уразі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
У даному випадку відповідачем було розглянуто по суті інформаційні запити позивача та, як встановлено судом в ході розгляду цієї справи, неправомірно відмовлено в наданні запитуваної позивачем інформації, відтак, дискреційні повноваження у відповідача за таких обставин відсутні.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Так, у рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Зважаючи на встановлення судом неправомірності відмови відповідача в наданні запитуваної позивачем інформації щодо дат судових засідань у судовій справі №204/7883/19 з 22.02.2022 по 26.07.2022, в тому числі щодо дат останнього та наступного судових засідань у цій справі, а також щодо загальної кількості судових засідань у справі №204/7883/19 та про причини відкладення судових засідань у цій справі, суд, з метою ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати запитувану Громадською організацією «Платформа Громадський контроль» публічну інформацію у запитах від 27.07.2022р. №444/22 та №465/22 в частині щодо: повідомлення інформації про дати судових засідань у судовій справі №204/7883/19 з 22.02.2022 року по 26.07.2022 року; повідомлення інформації про дату останнього засідання у судовій справі №204/7883/19; повідомлення інформації про дату наступного судового засідання у судовій справі №204/7883/19; повідомлення інформації про кількість судових засідань у судовій справі №204/7883/19; повідомлення інформації про причини відкладення судових засідань у судовій справі №204/7883/19.
З огляду на наведене, суд, з урахуванням досліджених доказів в їх сукупності та системного аналізу положень чинного законодавства України, доходить висновку, що позов Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00грн., понесені позивачем при зверненні до суду із цим позовом, підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 10.11.2022 року.

Суддя: О.М. Турова