Справа № 420/12879/22
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Пенсійний фонд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Швець Олександр Володимирович, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-1, ГУПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2, ГУПФУ в Дніпропетровській області), третя особа - Пенсійний фонд України (далі - третя особа, ПФУ), в якому просить:

визнати дії ГУПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу, набутого по 30 червня 2000 року неправомірними та зобов`язати ГУПФУ у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з дати її призначення, а саме з 17.04.2022р. з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу за період з січня 1994 року по грудень 1998 року включно;

визнати дії ГУПФУ у Дніпропетровській області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 надбавки на дитину віком до 18 років неправомірними та зобов`язати ГУПФУ у Дніпропетровській області встановити ОСОБА_1 надбавку на дитину віком до 18 років, з дати призначення пенсії, а саме з 17.04.2022р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.04.2022 позивач звернувся через електронний кабінет до ГУ ПФУ щодо призначення пенсії за віком (звернення №139 від 25.04.2022. Дане звернення було направлено на розгляд до Управління ПФУ в Шаргородському районі Вінницької області (його правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України Вінницькій області). До звернення були додані наступні документи: паспорт; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; трудова книжка; диплом; військовий квиток; фото; довідка про заробітну плату за період страхового стажу по 30.06.2000; свідоцтво про шлюб; свідоцтво про народження дитини (тому що має на утриманні дитину віком 13 років); документ про неотримання соціальної допомоги та інші документи. 27.04.2022 позивача було взято на облік в Херсонському об`єднаному управлінні ПФУ в Херсонській області та призначено пенсію за віком (номер пенсійної справи 41), але при розрахунку пенсії не було враховано надану ним довідку про заробітну плату за період страхового стажу по 30.06.2000 року, що призвело до заниження розміру пенсії. Також при розрахунку пенсії не було враховано факт перебуванні на утриманні позивача неповнолітньої дитини, що також призвело до заниження розміру пенсії.

У зв`язку з цим, позивач 05.05.2022 через електронний кабінет звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії, зокрема, зміну періоду 60 місяців до 30.06.2000 (звернення № 197 від 05.05.2022). До звернення було надано всі необхідні для здійснення перерахунку документи, зокрема, довідку про заробітну плату за період страхового стажу по 30.06.2000. Позивач просив органи пенсійного фонду зробити перерахунок пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період страхового стажу по 30.06.2000, а саме взяти до уваги період 60 календарних місяців страхового стажу за 1994-1998 роки. Звернення № 197 від 05.05.2022 щодо зміни періоду до 01.07.2000 було перенаправлено для розгляду до Управління ПФУ в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області (його правонаступником є Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій області). 11.05.2022 позивач отримав відповідь на вказане звернення, що перерахунок призначений. Оскільки жодних змін у розмірі пенсії не відбулося позивач звернувся через електронний кабінет до ГУ ПФУ з відповідними зверненнями (звернення ВЕБ-28000-Ф-С-22-047765 від 06.06.2022, звернення ВЕБ-28000-Ф-С-22-047474 від 05.06.2022) щодо надання роз`яснень чому перерахунок пенсії за його зверненням № 197 від 05.05.2022р. здійснено, а розмір нарахованої пенсії не змінився. У відповідь позивач отримав від департаменту пенсійного забезпечення ПФУ лист № 2800-030201-8/27199 від 04.07.2022, зі змісту якого вбачається, що Управлінням ПФУ в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу, набутого по 30 червня 2000 року, оскільки надана позивачем довідка про заробітну плату не підтверджена первинними документами.

Позивач у якості доказів підтвердження заробітної плати за період страхового стажу до 30.06.2000 надав до пенсійного фонду архівну довідку № 01-15/1909 від 29.10.2021, яку було видано комунальною установою «Трудовий архів м. Херсон» Херсонської міської ради. Вказана довідка була видана на підставі документів архівного фонду ПАТ «Херсонський суднобудівний завод», зокрема, на підставі особового рахунку працівника ОСОБА_1 , таб. № НОМЕР_1 . У довідці детально зазначено первинні документи, які підтверджують, зазначені у довідці дані про розмір заробітної плати та вказано конкретні томи, аркуші архівної справи, де знаходяться вказані документи.

05.05.2022 позивач через електронний кабінет звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії, а саме, встановлення до пенсії надбавки, на дитину віком до 18 років, у зв`язку з тим, що на його утриманні є дитина віком 13 років (звернення № 196 від 05.05.2022). Звернення № 196 від 05.05.2022 щодо встановлення надбавки до пенсії на дитину було перенаправлено для розгляду до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. 10.05.2022 позивач отримав відповідь на вказане звернення з наступним текстом «Відмовлено». Про підстави, з яких ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення про відмову у встановленні позивачу до пенсії надбавки на дитину віком до 18 років у відповіді не зазначено. Про причини вказаної відмови позивачу стало відомо з відповіді Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ від 04.07.2022 № 2800-030201-8/27199 на його звернення від 06.06.2022 за № ВЕБ-28000-Ф-С-22-047765. Так, у вказаній відповіді зазначено, що наданими до заяви про встановлення до пенсії надбавки на дитину віком до 18 років документами не підтверджено факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини.

Дії відповідачів щодо відмови у здійсненні йому перерахунку пенсії, позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.09.2022 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано сторін надати докази.

Станом на 11.11.2022 відповідачі відзиву на позовну заяву не надали.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2022 позивач ОСОБА_1 через портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були додані копії наступних документів: паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудової книжки, свідоцтва про шлюб, диплому, свідоцтва про народження дитини, довідки про неотримання соціальної допомоги, довідки про джерела доходів з 01.07.2000, довідки про зміну назви організації, військового квитка, документів про виконання роботи, яка дає право на певний вид пенсій, довідки про заробітку плату, фото, довідки про відкритий рахунок в банку, анкети опитування, витягу з реєстру страхувальників.

Позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05.05.2022 позивач через портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про перерахунок пенсії із встановленням до пенсії надбавки на дитину віком до 18 років.

Дане звернення перенаправлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

На результатами обробки звернення № 196 від 05.05.2022 позивач 10.05.2022 в електронному кабінеті отримав відповідь «Відмовлено».

05.05.2022 позивач через портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату за період страхового стажу по 30.06.2000, а саме періоду 60 календарних місяців страхового стражу за 1994-1998 роки.

Дане звернення перенаправлено до Управління Пенсійного фонду України в Мурованокуриловецькому районі Вінницької області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

На результатами обробки звернення № 197 від 05.05.2022 позивач 11.05.2022 в електронному кабінеті отримав відповідь «Призначено».

05.06.2022 та 06.06.2022 позивач звернувся через портал електронних послуг Пенсійного фонду України із зверненнями, у яких просив надати роз`яснення чому перерахунок пенсії здійснений, а розмір нарахованої пенсії не змінився.

На звернення, що надійшли на вебпортал Пенсійного фонду України 05.06.2022 за № ВЕБ-28000-Ф-С-22-047474 (вх. № 15038/Ч-2800-22 від 06.06.2022) та 06.06.2022 за № ВЕБ-28000-Ф-С-22-047765 (вх. № 15147/4-2800-22 від 07.06.2022), Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 04.07.2022 № 2800-030201-8/27199 повідомив, що відповідно до пункту 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за-місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Оскільки наданими до заяви документами факт перебування у ОСОБА_1 на утриманні неповнолітньої дитини не підтверджено, у проведенні перерахунку відмовлено. Щодо визначення заробітної плати для обчислення пенсії повідомлено, що згідно статті 40 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30червня 2000 року незалежно від перерв. Для обчислення пенсії з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу, набутого по 30 червня 2000 року, позивач надав довідки про заробітну плату, які не підтверджені первинними документами. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. Установи, які видали довідки про заробітну плату знаходяться на тимчасово окупованій території України в Херсонській області, тому проведення перевірок, неможливе. Оскільки зміст наявних довідок про заробітну плату не підтверджено первинними документами, підстави для їх врахування при обчисленні розміру пенсії наразі відсутні.

Не погоджуючись із тим, що йому не здійснено перерахунку пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 30.06.2000 та надбавки на утримання дітей віком до 18 років, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ГУПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу, набутого по 30 червня 2000 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення, а саме з 17.04.2022, з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу за період з січня 1994 року по грудень 1998 року включно, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із абзацом першим частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписок з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі №21-11а15 та в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року по справі №527/1655/17.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала, зокрема, особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Частиною третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу вищенаведених законів вбачається, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.

Отже, у разі сумніву в розмірі заробітної платні, яка враховується при обчисленні пенсії, орган Пенсійного фонду України має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №352/819/16-а.

Судом встановлено, що в якості доказів підтвердження заробітної плати за період страхового стажу до 30.06.2000 позивачем надано архівну довідку № 01-15/1908 від 29.10.2021, видану комунальною установою «Трудовий архів м. Херсон» Херсонської міської ради, яка видана на підставі особових рахунків працівників Херсонського суднобудівного виробничого об`єднання, де значиться ОСОБА_1 , таб. № НОМЕР_1 , із зазначенням сум заробітку по місяцях за 1984-1999 роки.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, відповідачем-1 не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату №01-15/1909 від 29.10.2021, які підтверджують, що позивач працював на підприємстві та отримував заробітну плату.

Крім того, відповідач-1 не надав жодного доказу на підтвердження скасування довідки № 01-15/1909 від 29.10.2021 або того, що записи, зазначені в ній є такими, що не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу, набутого до 30.06.2000.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Разом із цим, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу за період з січня 1994 по грудень 1998 включно.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ГУПФУ у Дніпропетровській області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 надбавки на дитину віком до 18 років та зобов`язання ГУПФУ у Дніпропетровській області встановити ОСОБА_1 надбавку на дитину віком до 18 років, з дати призначення пенсії, а саме з 17.04.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» від 16.07.2008 № 654, непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, надбавка до пенсії за віком, по інвалідності та за вислугу років, передбачена Законами України «Про пенсійне забезпечення» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплачується у розмірі 150 гривень на кожну дитину.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до акту № 128/1 від 05.05.2022, складеного головою органу самоорганізації населення - квартального комітету № 1, з позивачем проживають жінка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з приписами ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Таким чином, позивач має право на встановлення надбавки до пенсії на дитину віком до 18 років, тому дії відповідача-2 щодо відмови у встановленні надбавки до пенсії на дитину віком до 18 років суд визнає протиправними.

Відповідно до п.1.9 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначний строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що всі документи необхідні для здійснення перерахунку пенсії та встановлення надбавки на дитину віком до 18 років, були надані позивачем до органів пенсійного фонду у строк, який не перевищує трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання, пенсія підлягає перерахуванню з дати її призначення, а саме з 17.04.2022.

Визнання дій відповідача-2 протиправними є передумовою для зобов`язання відповідача-2 встановити позивачу надбавку на дитину віком до 18 років з дати призначення пенсії, а саме з 17.04.2022.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи те, що відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву, не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд вказує на таке.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн, суд зазначає наступне.

За змістом статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Судом встановлено, що 25.08.2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Олександр Швець» укладений договір № 60-Ф про надання правової (правничої) допомоги та додаткова угода №1 від 25.08.2022 до нього.

Згідно п.4.1, 4.2 договору № 60-Ф гонорарні відносини регулюються окремою додатковою угодою до даного Договору.

За результатами надання правової допомоги складається акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), що підписується сторонами. В акті вказується обсяг фактично наданої Адвокатським бюро правової допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) та вартість наданої правової допомоги.

Додатковою угодою №1 від 25.08.2022 визначено, що у цій справі вартість послуг адвоката з складання та подання до суду позовної заяви становить 4000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) № 1 за договором про надання правової допомоги від 25.08.2022 № 60-Ф від 01.11.2022 сторони підтверджують надання наступної правової допомоги у справі № 420/12879/22 під час здійснення її розгляду Одеським окружним адміністративним судом:

підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви до ГУПФУ у Вінницькій області, ГУПФУ в Дніпропетровській області, третя особа - Пенсійний фонд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії становить 4000 грн. Кількість витраченого часу - 4 години.

Слід зазначити, що згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 640/2076/19 зазначено, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, безвідносно до наявності в матеріалах справи відповідних платіжних документів. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 і постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 160/6899/20.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим. Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, враховуючи, що вказана справа є справою незначної складності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 4000,00 грн.

Відтак, суд доходить висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 4000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору у загальній сумі 1984,80 грн, сплачені згідно квитанції № від 12.09.2022, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Пенсійний фонд України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу, набутого по 30 червня 2000 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), з урахуванням 60 календарних місяців страхового стажу за період з січня 1994 року по грудень 1998 року включно, з дати її призначення, а саме з 17.04.2022 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 надбавки на дитину віком до 18 років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) встановити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) надбавку на дитину віком до 18 років, з дати призначення пенсії, а саме з 17.04.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний