Справа № 358/857/22
Суддя: Романенко К. С.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

гСправа № 358/857/22 Провадження № 2-а/358/28/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

при секретарі Шпак К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції Торгонський Євгеній Володимирович про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області з адміністративним позовом , в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556, яка була винесена 16 вересня 2022 року інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Євгенієм Володимировичем;

- відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по адміністративній справі - закрити, в зв`язку з відсутністю в діях - ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення;

- стягнути з відповідача - Департаменту патрульної поліції м. Київ за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у даній справі, зокрема: витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 992,40 грн., та витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в розмірі - 10 000 грн;

- відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 249 КАС України, постановити окрему ухвалу, яку направити відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а також для розгляду питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, винних у порушенні Закону.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він, 16 вересня 2022 року близько 17 години 15 хвилин виїжджаючи з території автозаправочної станції «U.GO» по вулиці Болсуновській в м. Києві на автомобілі марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , перед перестроюванням в іншу (середню) полосу руху, переконавсь, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, які рухались в попутному напрямку по середній смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, зайнявши відповідно для цього крайнє положення на дорозі, яка мала дорожню розмітку, яка позначена відповідно до п.1.11. ПДР, розпочав рух, перед цим завчасно включивши лівий поворот, рухаючись повільно та поступово, надаючи дорогу транспортним засобам, що рухались в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися (по середній полосі), почав маневр перестроювання з крайньої правої полоси, (по якій рухався виїжджаючи з АЗС та яка була позначена відповідно до п.1.11. Дорожньої розмітки Правил ПДР має переривчату частину зі сторони автозаправочної станції «U.GO»,) де здійснив маневр перестроювання в іншу (середню) полосу та через деякий незначний час, враховуючи значний потік автомобілів, які рухались в той час по вулиці Болсуновській в м. Києві в сторону лівого берега, все ж-таки перестроївсь з крайньої правої полоси в середню полосу.

В подальшому, через деякий час після того, як він здійснив маневр перестроювання в іншу (середню) полосу з крайньої правої полоси, на думку позивача, всупереч вимог п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», він безпідставно був зупинений посадовою особою Національної поліції України, а саме: інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - ОСОБА_2 .

Також, інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - ОСОБА_2 , всупереч вимогам ч. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» (яка передбачає, що звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук) не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, а також не пояснив конкретну причину зупинки автомобіля, відразу ж почав звинувачувати його в тому, що він здійснив рух по смузі громадського транспорту, що позначено знаком 5.8. чим порушив п.17 Правил Дорожнього руху.

На що він заперечував в присутності свідка (особою, яка була безпосередньо присутньою в автомобілі та була учасником всіх вказаних подій та яка поставила свій підпис на поясненні від 16.09.2022 року) та написав письмові пояснення про те, що жодних правил дорожнього руху не порушував, рухавсь в колоні транспортних засобів (автомобілів) і після виїзду з автозаправочної станції (АЗС) з метою перестроювання в іншу (середню) полосу руху включив лівий поворот та після того, як перестроївся в ліву полосу руху, був безпідставно зупинений інспектором Торгонським Є.В., а також зазначав ту обставину, що попереду його автомобіля рухався аналогічний автомобіль «Nissan Qashqai» такої ж моделі сірого кольору, який також, виїхавши з автозаправочної станції (АЗС) перестроювавсь в іншу (середню) полосу руху, однак дані пояснення інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - ОСОБА_2 відхилив та до уваги не прийняв.

Інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - ОСОБА_2 , на його неодноразову вимогу надати (представити) йому, як особі, якій інкримінують вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП будь-який об`єктивний та достовірний доказ того факту, що він в дійсності керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , 16 вересня 2022 року об 17 годині 40 хвилин, здійснив рух по смузі громадського транспорту, що позначено знаком 5.8., чим порушив п.17 Правил Дорожнього руху так і не спромігся цього зробити, постільки такого доказу просто не існує в реальній дійсності.

Також, позивач зазначає, що жодних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення вказаного адміністративного правопорушення (окрім пояснення водія від 16 вересня 2022 року та нагрудної камери за №474395, як додатки до п.7 постанови від 16.09.2022 року) в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556 від 16 вересня 2022 року не зазначено, в цій постанові інспектором також не зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які він посилався, чи висловлених останнім доводів, які відображені в усному порядку та в письмовому поясненні від 16.09.2022, що є однією з окремих підстав для визнання вказаної постанови незаконною.

Позивач вказує, що якби він навіть і здійснив рух по смузі громадського транспорту, що позначено знаком 5.8., «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів», з метою повороту (перестроювання), на тому відрізку дороги, яка позначена відповідно до п.1.11. Правил ПДР та відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, то це в жодному випадку не може вважатись порушенням Правил дорожнього руху за п. 17.1 ПДР, що також узгоджується з правовим висновком Верховного суду України, а саме: у постанові Верховного Суду України від 12.06.2020 року у справі №201/2179/17.

Так, Верховний Суд України у вказаній постанові підтвердив, що згідно до вимог п.17.1 ПДР України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Разом з тим, відповідно до п. 17.2 ПДР України водій, який повертає на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Отже, ПДР прямо передбачено права водія заїжджати та зупинятись на смузі маршрутних транспортних засобів у разі повороту та для посадки/висадки пасажира, при умові, що даний відрізок дороги відокремлений переривчастою лінією дорожньої розмітки.

Також, всупереч вимогам ч.ч. 1, 2, 3 ст.283 КУпАП, у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №421556, яка була винесена 16 вересня 2022 року посадовою особою Національної поліції України - інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Є.В. - відсутні відомості про місце вчинення самого адміністративного правопорушення; не містить жодного посилання на будь-який технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснював фіксацію такого порушення, що узгоджується з висновками Верховного суду України, у справі №338/1/17 від 26.04.2018 року; у справі №216/5226/16-а від 18.07.2019 та у справі №524/9716/16-а від 13.02.2020, (що є однією з окремих підстав для визнання вказаної постанови незаконною.)

На думку позивача, посадовою особою Національної поліції України - інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Євгенієм Володимировичем, 16 вересня 2022 року при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556 було порушено і саму процесуальну процедуру, що чітко врегульована ст. 33 КУпАП, а також розділом ПІ. «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» наказу Міністерства Внутрішніх справ України за №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» які регламентують (визначають саму процесуальну процедуру) притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, позивач був позбавлений з вини посадової особи Національної поліції України - інспектора 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенанта поліції - Торгонського Є.В., прав, передбачених статтею 268 КУпАП, оскільки 16 вересня 2022 року при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556, поліцейський не роз`яснив в повній мірі його права, що визначені ст. 268 КУпАП, в тому числі і не роз`яснив йому право на правову допомогу, чим позбавив права на користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, якою він мав намір скористатись при умові роз`яснення поліцейським права на правову допомогу.

Той факт, що йому, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності посадовою особою Національної поліції України: інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Є.В., не було роз`яснено в повній мірі прав, що визначені ст. 268 КУпАП, підтверджується письмовим поясненням від 16 вересня 2022 року, а також цей факт може підтвердити і свідок (тобто особа, яка була безпосередньо присутньою в автомобілі та була учасником всіх вказаних подій та яка поставила свій підпис на поясненні від 16.09.2022 року).

Окрім цього, посадова особа Національної поліції України - інспектора 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - Торгонський Є.В., який 16 вересня 2022 року при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556 порушив і процедуру, що визначена п.9 розділу ПІ. «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» наказу Міністерства Внутрішніх справ України за №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яка передбачає, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу.

Вказане вище повністю узгоджується з правовим висновком Верховного суду України, про що відображено в постанові суду Касаційної інстанції, а саме: у постанові Верховного Суду України від 18.02.2021 року у справі № № 524/9827/16-а.

Тому, посилаючись на висновки постанов Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17; від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17; від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17; від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17; від 13.02.2020 року у справі 524/9716/16-а та від 20.11.2020 року у справі №473/1404/20, постанову серії БАД №421556 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП від 16.09.2022 вважає незаконною, необґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Крім того, 11 та 14 листопада 2022 року позивач через канцелярію звернувся до суду із клопотаннями про постановлення окремої ухвали по даній справі, в яких просив постановити окрему ухвалу, в якій зазначити всі порушення вимог Закону, які були допущені посадовою особою: інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Євгенієм Володимировичем при винесенні 16 вересня 2022 року постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556, та довести її до відома начальника головного управління Національної поліції у місті Києві - Вигівському Івану Михайловичу (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) для належного реагування та відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію України», ст.ст. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 20 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» та Наказу Міністерства внутрішніх справ України за №893 від 07 листопада 2018 року «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» для вжиття заходів щодо притягнення інспектора 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенанта поліції - ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

На обґрунтування цих клопотань позивач зазначив, що 16 вересня 2022 року близько 17 години 00 хвилин перебуваючи в м. Києві по службових справах, він, керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 по вулиці Болсуновській (зверху - вниз, в напрямку бульвару Дружби Народів) в м. Києві (ілюстрована фото - таблиця №1 та №2 руху напрямку автомобіля) в потоці (колоні) інших автомобілів та після сигналу світлофора, зеленого кольору, який дозволяв рух транспортним засобам (ілюстрована фото - таблиця №3 руху напрямку автомобіля), продовжив рух по цій же правій полосі руху та заїхав з метою заправки свого автомобіля на автозаправочну станцію «U.GO» заїзд на яку, прямо дозволено встановленим перед заїздом на вказану АЗС двома наказовими знаками, один з яких під позначкою 4.1. «Рух прямо» (який дозволяє учаснику руху поворот праворуч у двори, заправки, стоянки та на інші прилеглі до дороги території) та іншим наказовим знаком під позначкою 4.6. «Рух праворуч або ліворуч» (який дозволяє учаснику руху здійснити поворот праворуч або ліворуч), які встановлено по вулиці Болсуновській в м. Києві безпосередньо перед самою АЗС «U.GO» та своїм автомобілем заїхав безпосередньо на автозаправочну станцію «U.GO» з метою заправки автомобіля.

Через деякий незначний час, (близько 15 хвилин) він заправивши свій автомобіль, близько 17 годин 15 хвилин, розпочав виїзд з автозаправочної станції «U.GO» на території якої безпосередньо перед самим виїздом (на полосі виїзду вказаної АЗС) встановлено наступні дорожні знаки:

1. знак пріоритету під позначкою 2.1. «Дати дорогу», (відповідно до якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі).

2. наказовий знак під позначкою 4.2. «Рух праворуч» (відповідно до якого знак дозволяє водієві рух лише праворуч.

3. та інформаційно - вказівний знак під позначкою 5.3.8.1. «пішохідний перехід», який застосовується для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину, (ілюстрована фото - таблиця №7 та №8 напрямку руху автомобіля).

Напрямок руху автомобіля по вулиці Болсуновській в м. Києві навпроти автозаправочної станції «U.GO», з якої і виїжджав на проїжджу частину, кількість смуг на даній проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначено дорожньою розміткою, зокрема, вказана ділянка дороги має три смуги для руху в одному напрямку, одна з яких позначена відповідно до п.1.2. (широка суцільна лінія) Дорожньої розмітки постанови Кабінету Міністрів України за №1306 «Про правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), інша позначена відповідно до п.1.5. (яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві смуги руху в обох напрямках і де дозволено виїжджати на смугу зустрічного руху; позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку; розділяє смуги протилежних напрямків на велосипедних доріжках з двостороннім рухом) Дорожньої розмітки постанови Кабінету Міністрів України за №1306 «Про правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а третя позначена відповідно до п.1.11. (яка поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги; позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік, лінію дозволяється перетинати тільки з боку її переривчастої частини, а з боку суцільної лише по завершенні обгону чи об`їзду перешкоди) Дорожньої розмітки постанови Кабінету Міністрів України за №1306 «Про правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями).

Виїжджаючи з території автозаправочної станції «U.GO» по вулиці Болсуновській в м.Києві та керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , близько 17 годин 15 хвилин, як водій вказаного транспортного засобу, неухильно дотримуючись наступних пунктів постанови Кабінету Міністрів України за №1306 «Про правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме: п. 10.1.; п. 10.2.; п. 10.3.; п. 10.4.; пункти дорожніх знаків, зокрема: знак пріоритету під позначкою 2.1. «Дати дорогу» та наказовий знак під позначкою 4.2. «Рух праворуч» та дорожню розмітку, яка позначена відповідно до п.1.11., як водій вказаного транспортного засобу, виїжджаючи з території автозаправочної станції «U.GO», перед перестроюванням в іншу (середню) полосу руху, переконавсь, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, які рухались в попутному напрямку по середній смузі руху, на яку я мав намір перестроїтись, зайнявши відповідно для цього крайнє положення на дорозі, яка мала дорожню розмітку, яка позначена відповідно до п.1.11. ПДР, розпочав рух, перед цим завчасно включивши лівий поворот, рухаючись повільно та поступово, надаючи дорогу транспортним засобам, що рухались в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися (по середній полосі), почав маневр перестроювання з крайньої правої полоси, (по якій рухавсь виїжджаючи з АЗС та яка, як вже було зазначено раніше, позначена відповідно до п.1.11. Дорожньої розмітки Правил ПДР має переривчату частину зі сторони автозаправочної станції «U.GO»,) де здійснював маневр перестроювання в іншу (середню) полосу та через деякий незначний час, враховуючи значний потік автомобілів, які рухались в той час по вулиці Болсуновській в м. Києві в сторону лівого берега, позивач все ж - таки перестроївсь з крайної правої полоси в середню полосу.

При цьому зазначає, що вказаний вище маневр перестроювання в іншу (середню) полосу з крайньої правої полоси був здійснений ним, як водієм транспортного засобу виключно в межах дії дорожньої розмітки, позначена відповідно до п.1.11. Правил ПДР та виключно в тому місці, де вона мала переривчату частину, що безпосередньо підтверджується ілюстрованою фото - таблицею № 9 та 10 напрямку руху автомобіля.

В подальшому, через деякий час після того, як він здійснив маневр перестроювання в іншу (середню) полосу з крайньої правої полоси всупереч вимог п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» (положення якої надають право поліцейському зупинити транспортний засіб виключно у випадку якщо водій порушив Правила дорожнього руху) безпідставно був зупинений посадовою особою Національної поліції України, а саме: інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Є.В. Вказана підстава для зупинки транспортного засобу передбачає те, що, по-перше, в дійсності мало місце адміністративне правопорушення (як реальний факт, а не можливо його вчинене), по-друге, у поліцейського наявна інформація про причетність водія до вчинення такого адміністративного правопорушення).

Посадова особа Національної поліції України, а саме: інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - ОСОБА_2 знову ж таки, продовжуючи свої протиправні дії, всупереч вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» (яка передбачає, що звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук) не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, а також не пояснив конкретну причину зупинки автомобіля, відразу ж почав звинувачувати його в тому, що він здійснив рух по смузі громадського транспорту, що позначено знаком 5.8. чим порушив п.17 Правил Дорожнього руху.

Всі доводи позивача, які були оголошені в усному та викладені також і в письмовому поясненні поліцейському від 16 вересня 2022 року, в присутності свідка (особою, яка була безпосередньо присутньою в автомобілі та була учасником всіх вказаних подій та яка поставила свій підпис на поясненні від 16.09.2022) про те, що жодних правил дорожнього руху він не порушував, рухавсь в колоні транспортних засобів (автомобілів) і після виїзду з автозаправної станції (АЗС) з метою перестроювання в іншу (середню) полосу руху включив лівий поворот та після того, як я перестроївсь в ліву полосу руху буз безпідставно інспектором ОСОБА_2 , а також тої обставини, що попереду нього рухавсь аналогічний автомобіль «Nissan Qashqai» такої ж моделі сірого кольору, який також, як і позивач, (виїхавши з автозаправочної станції (АЗС) перестроювавсь в іншу (середню) полосу руху, були безпідставно відхилені інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - ОСОБА_2 .

Інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - ОСОБА_2 , на мою неодноразову вимогу надати (представити) мені як особі, якій інкримінують вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП будь-який об`єктивний та достовірний доказ того факту, що він в дійсності керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 , 16 вересня 2022 року об 17 годині 40 хвилин, здійснив рух по смузі громадського транспорту, що позначено знаком 5.8. чим порушив п.17 Правил Дорожнього руху так і не спромігся цього зробити, постільки його (такого доказу) просто не існує в реальній дійсності.

Також, позивач зазначає, що за весь період, коли він перебував біля патрульного автомобіля поліцейських, а це був значний період часу: близько 30 хвилин, з 17 години 20 хвилин до 17 години 50 хвилин 16 вересня 2022 року, двома поліцейськими (один яких був ОСОБА_2 , а інший невідомий йому працівник поліції) не зупинили жодного (окрім одного автомобіля Фольксваген Гольф) автомобіля які, також як і позивач, навпроти автозаправочної станції «U.GO» по вулиці Болсуновській в м. Києві, здійснювали маневр перестроювання з крайньої правої в середню полосу в зоні дії нанесеної дорожньої розмітки, позначена відповідно до п.1.11. Правил ПДР (яка надає право водієві при перестроюванні з крайньої правої полоси в середню полосу руху), а водій автомобіля Фольксваген Гольф, до якого нахиливсь в кабіну автомобіля інший поліцейський та водій щось передав йому) був миттєво відпущений працівником поліції та відносно нього, не був складений жодний процесуальний документ стосовно притягнення цього водія до адміністративної відповідальності.

Так, на думку позивача, посадовою особою - інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - ОСОБА_2 , 16 вересня 2022 року при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №421556, було допущено порушення вимог Закону, що безумовно призвели до порушення прав громадянина, яке виразилось в незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, які полягають у наступному.

По-перше, всупереч вимог п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» (положення якої надають право поліцейському зупинити транспортний засіб виключно у випадку, якщо водій порушив Правила дорожнього руху) інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенанта поліції - ОСОБА_2 , 16 вересня 2022 року безпідставно (без реального факту порушень водієм правил ПДР та за відсутності жодних обґрунтованих та належних доказів порушень водієм правил ПДР) зупинив транспортний засіб, автомобіль марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 .

По-друге, в грубе порушення вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» (яка передбачає, що звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук) 16 вересня 2022 року інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - Торгонський Є.В., після зупинки транспортного засобу, автомобіля марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_2 після звернення позивача до нього, як поліцейського не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, не пояснив конкретну причину зупинки автомобіля, а також не пред`явив на його вимогу своє службове посвідчення.

По-третє, всупереч вимог ст.ст. 33, 268 КУпАП, а також розділу III. «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» наказу Міністерства Внутрішніх справ України за №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенант поліції - Торгонський Є.В., порушив саму процесуальну процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, зокрема: не роз`яснив права та обов`язки, що визначені ст. 268 КУпАП, в тому числі і не роз`яснив позивачу право на правову допомогу, на його клопотання не допитав свідка - особу, яка була безпосередньо в автомобілі на той час та яка поставила свій підпис в письмовому поясненні позивача саме, як свідок, а також порушив процесуальну процедуру безпосередньо розгляду самої справи про адміністративне правопорушення, що визначена розділом III. «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» наказу Міністерства Внутрішніх справ України за №1395 ВІД 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

По-четверте, в грубе порушення вимог ст.ст. 251, 283-284 КУпАП в оскаржуваній постанові від 16 вересня 2022 року інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенанта поліції - Торгонським Є.В., не наведено докази (окрім пояснення водія від 16 вересня 2022 року та нагрудної камери за №474395, як додатки до п.7 постанови від 16.09.2022 року) на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які він посилався у своєму письмовому поясненні від 16 вересня 2022 року та висловлених ним доводів в усному порядку щодо його невинуватості в інкримінованому позивачу поліцейським адміністративному правопорушенні за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

По-п`яте, всупереч вимог ч.ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП в оскаржуваній постанові від 16 вересня 2022 року інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Є.В., не зазначено саме місце вчинення адміністративного правопорушення (в розумінні відповідно до роз`яснень, що надані в Рішенні Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015), а також не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

По-шосте, всупереч вимог п.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» (положення якої зобов`язують поліцейського поважати і не порушувати прав і свобод людини) інспектор 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенанта поліції - Торгонський Є.В., разом із своїм напарником 16 вересня 2022 об 18:17 годині ображали позивача непристойними та такими, що принижують людську честь та гідність словами з безпосереднім використанням нецензурних слів.

Враховуючи вимоги ч.ч. 1-2 ст. 249 КАС України та у зв`язку з тим, що посадовою особою: інспектором роти, 1-го батальйону 1-го полку взводу лейтенантом поліції Торгонським Євгенієм Володимировичем 16 вересня 2022 року при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режиму серія БАД №421556, було допущено суттєві порушення вимог Закону що призвели до безумовного порушення прав громадянина, яке виразилось в незаконному притягненні до адміністративної, відповідальності, відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 249 КАС України, позивач ОСОБА_1 звертається до суду із даними клопотаннями про постановлення окремої ухвали.

Також, 11 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про стягнення з відповідача - Департаменту патрульної поліції м. Київ за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь позивача - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) користь, документально підтверджені судові витрати у даній справі, зокрема: витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 992,40 грн., та витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в розмірі - 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили, однак від відповідача - Департаменту патрульної поліції в м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнаються, просить суд відмовити позивачу в їх задоволенні, оскільки постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 складено поліцейським за порушення п. 17.1 Правил дорожнього руху, і до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був притягнутий правомірно.

В обґрунтування своїх заперечень, викладених у відзиві, відповідач зазначив, що під час несення служби 16.09.2022 о 17 год. 10 хв., відповідачем було виявлено транспортний засіб «Nissan Qashqai», номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював рух в смузі для руху маршрутних транспортних засобів по бульвару Дружби Народів в м. Києві, після чого відповідачем було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідач підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4. (а) ПДР. Також позивачу було роз`яснено, що він порушив п. 17.1 ПДР та в його діях присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Проведено розгляд справи, ознайомлено з правами та обов`язками.

Окремо зазначають, що позивач, виїжджаючи із заправки, не перелаштувався зі смуги призначеній для маршрутних транспортних засобів та продовжував рух, на підтвердження чого надають відео з камер безпечного міста.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів, що передбачено ч. 1 ст. 77 КАС України.

Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а саме: відповідачем було розпочато розгляд справи відразу, після його представлення та складено протокол відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Щодо співмірності стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Сума 10.000 грн. 00 коп. є не співмірною з наступних підстав: співмірністю захисту начебто порушених прав та розміром витрат на їх відновлення в суді, а саме предметом оскарження є постанова серії БАД № 421556 від 16.09.2022, щодо притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп., а витрати на правничу допомогу щодо звернення до суду за її оскарження в суді нараховані в розмірі 10.000 грн. 00 коп., що зовсім не є співмірним, оскільки справа № 358/857/22 відноситься до категорії справ незначної складності та по ним є стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знання як наслідок сума витрат на її написання є завищеною, що узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 та постановами Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Щодо сплати судового збору позивачем, то відповідач вважає, що позивачем при поданні позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, сплачено 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн.

18.03.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №543/775/17 та зробила висновок щодо застосування положень закону в частині сплати судового збору за подання адміністративного позову, яким оскаржується притягнення особи до адміністративної відповідальності. Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2, 5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 454 грн. Тому, на думку відповідача, позивач надмірно сплатив судовий збір при поданні позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Третя особа інспектор 3-ї роти 1 батальйону 1 полку взводу лейтенант поліції Торгонський Є.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність представників відповідача та третьої особи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.

Частиною другою цієї статті передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16.09.2022 року інспектором роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Торгонським Є.В. було винесено постанову серії БАД № 421556 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення в розмірі 680 грн.

У постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «Nissan Qashgai», номерний знак НОМЕР_2 , 16.09.2022 року о 17 год. 40 хв. у м. Києві, здійснив рух по смузі громадських транспортних засобів, позначеної знаком 5.8, чим порушив пункт 17.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с.25)

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що унормовані в Постанові Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху», яку затверджено постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Частина 3 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

У даному випадку підставою складення постанови про адміністративне правопорушення стало те, що позивач ОСОБА_1 рухався на смузі руху для маршрутних транспортних засобів, тобто порушення п. 17.1 ПДР України.

Відповідно до п. 17.1. ПДР України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Відповідно до ст.ст. 258, 283 КУпАП у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Дане правило міститься в п. 1 розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), зокрема, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення та технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17 та від 27.02.2020 у справі № 344/4629/16-а.

Судом встановлено, що в доданій до матеріалів справи постанові серії БАД № 421556 від 16.09.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, в графі суть адміністративного правопорушення не зазначене місце вчинення адміністративного правопорушення, та яким саме технічним засобом здійснено відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та яким технічним засобом зафіксоване саме порушення. В постанові лише зазначено, мова оригінала «до постанови додаються пояснення водія та камера 474395».

До відзиву на позовну заяву про скасування постанови БАД № 421556 від 16.09.2022 Департаментом патрульної поліції було додано оптичний диск з відеозаписом з нагрудного реєстратора інспектора, та з камер безпечного міста.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно до ст.75 КАС України достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Досліджений в судовому засіданні файл з камер безпечного міста не є достовірним доказом, є недопустимим доказом, оскільки посилання на вказаний відеозапис відсутній в оскаржуваної постанові та не дає можливості встановити дійсні обставини справи.

Стороною відповідача не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Також, обґрунтованими є доводи позивача, щодо порушення його прав при накладенні адміністративного стягнення.

У відповідності до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що вона була пасажиром у автомобілі, яким керував ОСОБА_1 16.09.2022 року. Жодних правил дорожнього руху позивач не порушував, після виїзду з автозаправної станції з метою перестроювання в середню полосу руху включив лівий поворот та після того, як він перестроївся в ліву полосу руху був зупинений інспектором поліції, який не представився позивачу. Попереду їхнього автомобіля рухався аналогічний автомобіль «Nissan Qashqai» такого ж сірого кольору, який також, як і позивач, виїхавши з АЗС перестроювавсь в середню полосу руху, та був зупинений інспектором поліції, який його миттєво відпустив. Інспектор поліції, який зупинив автомобіль позивача на неодноразові вимоги ОСОБА_1 надати будь-який об`єктивний та достовірний доказ того факту, що він здійснив рух по смузі громадського транспорту, що позначено знаком 5.8. чим порушив п.17 Правил Дорожнього руху так і не зробив. Також, свідок зазначив, що за весь період, коли позивач перебував біля патрульного автомобіля поліцейських, інспектор поліції зупиняв інші автомобілі і одразу відпускав їх як тільки водії щось передавали йому та відносно цих водії не був складений жодний процесуальний документ стосовно притягнення цих водіїв до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання постанови про накладення адміністративного стягнення незаконною та її скасування повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому суд, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС, скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналізуючи наведені правові норми, можна зробити висновок, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 5000 грн.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що позивачем при поданні позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення надмірно сплачено 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн., то суд роз`яснює, що відповідно до Постанови Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №543/775/17 (Провадження № 11-1287апп18) за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Тому, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 992,40 грн., що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», станом на 01.01.2022 становить 2481 грн.

Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Стосовно вимоги позивача ОСОБА_1 постановити окрему ухвалу яку направити відповідним суб`єктами владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а також для розгляду питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, винних у порушенні Закону, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті. При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи у публічно-правових відносинах.

Для постановлення окремої ухвали необхідним є встановлення під час розгляду справи порушення закону безпосередньо щодо прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, з метою усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, якщо такі порушення не усуваються судовим рішенням по суті спору. Разом з тим, суд, встановивши протиправність прийнятої відповідачем постанови, ухвалив рішення про її скасування, чим повністю усунув допущені порушення закону щодо позивача, а тому підстав для постановлення окремої ухвали суд не вбачає.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72,73. 74, 75, 76, 77, 132-134 139 205, 241, 242, 243 244, 246, 250, 255, 286, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 421556, винесену 16 вересня 2022 року інспектором 3-ї роти, 1-го батальйону, 1-го полку взводу, лейтенантом поліції - Торгонським Євгенієм Володимировичем, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. та 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Богуславський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 15.11.2022 року.

Головуючий: суддя К. С. Романенко