Справа № 300/6500/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" листопада 2022 р. справа № 300/6500/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Шумея М.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, ГУ ДФС в Івано-Франківській області), Комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, 2, Комісія з реорганізації) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у липні 2021 повідомлений про можливе скорочення з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області. 24.09.2021 дізнався, що було видано наказ головою Комісії з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області №132-о, згідно якого позивача звільнено з посади. Після цього наказ було відмінено. Проте, незважаючи на зазначене, наказом №140-о від 27.09.2021 його звільнено за пунктом 64 (підпунктом) Положення №114 з 27.09.2021 (через скорочення штату). Враховуючи наведене, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області №140-о від 27.09.2021, поновити його на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області з 28.09.2021 та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу 28.09.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами (а.с.43-44).
29.11.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву де проти задоволення позову заперечують. Зокрема зазначають, що на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 та №846 від 25.09.2019 в ГУ ДФС в Івано-Франківській області проводилися реорганізаційні заходи, в тому числі, ліквідація відділу координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області, у зв`язку з чим працівники податкової міліції були попереджені про наступне вивільнення із займаних посад. У липні 2021 таке повідомлення отримав позивач. У вересні 2021 року проведено звільнення усіх працівників, що не входять до складу комісії з реорганізації, у зв`язку з ліквідацією. Представник відповідача зауважив, що в цьому випадку у відповідача відсутній обов`язок пропозиції працівникам іншої роботи, врахування переважного права на залишення на роботі та проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників. Звернув увагу, що наразі у відповідача працюють лише члени комісії з реорганізації. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.50-53).
13.12.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив. У ній зокрема зазначає, що відповідач не пропонував йому жодні вакантні посади з урахуванням його рівня кваліфікації та фаху та не вчиняв жодні дії, щоб надати можливість позивачу подальшого залишення на службі в тому числі не пропонував йому бути членом комісії з реорганізації, яка налічує 14 осіб і склад якої оновлений 24.09.2021 незаконно, згідно наказу голови комісії з реорганізації М. Магулія, який не подавався державному реєстратору на реєстрацію. Також звернув увагу на те, що відповідно до прийнятого рішення про реорганізацію, відповідач протягом 3 робочих днів, а саме 05.08.2019 подавав державному реєстратору документи щодо реорганізації, а державний реєстратор 07.08.2019 опублікував оголошення про реорганізацію відповідача, а саме приєднання. Отже, з 05.08.2019 рішення про реорганізацію відповідача шляхом приєднання ніхто не відміняв, зміни не вносились в ЄДР, як цього вимагає закон, тому відповідач припиняється, шляхом реорганізації, а саме приєднання. Просив позов задовольнити (а.с.66-70).
Відповідач, Комісія з реорганізації ГУ ДФС в Івано-Франківській області своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає такі обставини.
ОСОБА_1 , проходив публічну службу в Головному управлінці ДФС в Івано-Франківській області, на день звільнення вислугу років становить 24 роки 09 місяців 03 дні.
Наказом Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 27 вересня 2021 року за № 140-о, ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС в Івано-Франківській області за пунктом 64 підпунктом «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114), через скорочення штатів (а.с.20).
Підставою видачі оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади та зі служби в податковій міліції зазначено попередження про наступне звільнення від 26 липня 2021 року.
Мотивацією видачі наказу № 140-о, як наведено в преамбулі тексту цього наказу є підпункт 2 пункту 10 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року № 761 «Про внесення змін в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85», наказу Державної фіскальної служби «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» від 23 липня 2021 року № 22-рг, наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26 липня 2021 року № 67.
Згідно наявної в матеріалах справи копії Попередження від 26 липня 2021 року про наступне звільнення із займаної посади та податкової міліції ДФС, з яким позивач ознайомився 26 липня 2021 року, мотивоване наступним: наявністю постанови КМУ від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 12 травня 2021 року №510 «Про утворення бюро економічної безпеки України», підпунктом 4 пункту 21 Порядку заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією та ліквідацією Міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з урахуванням підпункту 2 ч. 10 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року №761 «Про внесення змін в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85», наказу Державної фіскальної служби «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» від 23 липня 2021 року № 22-рг, наказу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 26 липня 2021 року № 67, у зв`язку із припиненням Державної фіскальної служби (а.с.55).
Одночасно в попередженні від 26 липня 2021 року про наступне звільнення із займаної посади та податкової міліції ДФС позивача попереджено, що його буде звільнено відповідно до пункту 1 частини 1 ст.40 Кодексу законі про працю України (далі - КЗпП України) на підставі пункту 64 підпунктом «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку з повним скороченням штатів, за відсутності можливості подальшого використання на службі (а.с.55).
Позивач не погоджуючись із вищевказаним наказом, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звільнення з державної служби незаконним, звернувся з даним позовом до суду.
Як встановлено судом під час розглядку справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі по тексту Постанова КМУ № 1200), постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року № 510 «Про утворення бюро економічної безпеки України», пункту 21 підпункту 4 Порядку заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією та ліквідацією Міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з урахуванням частини 10 підпункту 2 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року № 761 «Про внесення змін в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85», наказу Державної фіскальної служби «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» від 23 липня 2021 року № 22-рг, наказу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 26 липня 2021 року №101-рг, у зв`язку із припиненням Державної фіскальної служби, 26 липня 2021 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у відповідності до пункту 64 підпункту "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі по тексту Положення № 114) (через скорочення штатів) (а.с.55).
Як вбачається із вказаного попередження про наступне вивільнення із займаної посади та податкової міліції ДФС згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 таке не містило дати можливого наступного вивільнення та пропозиції щодо призначення на вакантні посади.
У зв`язку з чим, наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 27 вересня 2021 року № 140-о «Про звільнення ОСОБА_1 », з 27 вересня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області відповідно до пункту 64 підпункту "г" Положення № 114, у зв`язку із скороченням штату, за відсутності можливості подальшого використання на службі Підставою для видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 слугувало попередження про наступне звільнення (а.с.55).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Позивач на момент звільнення проходив службу в підрозділах податкової міліції, що входили до складу органів Державної фіскальної служби України.
Так, підрозділи податкової міліції, відповідно до Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року, є спеціальним підрозділом по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діє у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Відповідно до статті 353 пункту 353.1 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення № 114.
Пункт 8 Положення № 114 передбачає виключні підстави для дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, серед яких, у зв`язку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використання на службі.
Вказане узгоджується також з пунктом 64 підпунктом "г" Положення № 114, відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Вказана норма стала підставою для звільнення позивача із займаної посади.
Так, в обґрунтування правомірності звільнення позивача, ГУ ДФС в Івано-Франківській області посилається на проведення в органах державної фіскальної служби реорганізаційних заходів, в тому числі, ліквідації відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області як окремого структурного підрозділу.
Розглядаючи трудовий спір, пов`язаний із звільненням, зокрема у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Як вбачається з попередження про наступне вивільнення від 26 липня 2021 року позивача повідомлено про те, що посада, яку він займає, підлягає скороченню у зв`язку з реорганізацією, зміною організаційної структури та штатного розпису (а.с.55).
З метою з`ясування реального існування в ГУ ДФС в Івано-Франківській області скорочення штатів, що безпосередньо впливає на правомірність оскарженого рішення, судом проаналізовано Постанови Кабінету Міністрів України, на підставі яких здійснена реорганізація:
Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18 грудня 2018 року визначено: пунктом 1 утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
В подальшому пункт 2 Постанови № 1200 був доповнений новим абзацом (Постанова Кабінету Міністрів України № 846 від 25 вересня 2019 року), де визначено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, судом не встановлено, що в ГУ ДФС в Івано-Франківській області мало місце фактичне скорочення штатів, як необхідної підстави для дострокового звільнення зі служби на підставі пункту 64 підпунктом "г" Положення № 114.
Інших доказів наявності обставин, що стали підставою для звільнення позивача відповідачем не надано.
При розгляді даної справи Суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 820/4077/17, відповідно до якої в разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації. Зміна найменування бюджетної установи, її структури та штатного розпису є її реорганізацією. В юридичній практиці така форма реорганізації називається перетворенням. При цьому переведення працівників з однієї посади на іншу чи з одного структурного підрозділу до іншого здійснюється в разі, якщо діяльність бюджетної установи не припиняється, але змінюються її повноваження, структура чи штатний розпис, тобто проводяться організаційно-штатні заходи, реорганізація.
Статтею 36 частиною 4 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (стаття 40 частина 1 пункт 1 КЗпП України).
Вказане узгоджується також з нормами Положення № 114, оскільки таким не передбачена можливість звільнення у разі проведення реорганізації за відсутності скорочення штату.
Відповідно до статті 356 пункту 356.1 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на осіб, що проходять службу в органах податкової міліції.
Необхідно зазначити, що законодавчими нормами, що регламентують порядок проходження служби в органах податкової міліції, не врегульовано порядок проведення звільнення у разі скорочення штатів.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 31 січня 2019 року у справі №820/4077/17.
Так, відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Порядок вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці врегульовані нормами статті 492 КЗпП України, тому суд вважає за можливе застосувати вказані норми трудового законодавства й до спірних правовідносин.
Так, відповідно до зазначеної вище правової норми, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Вказане покликане забезпечити дотримання рівності прав на працевлаштування усіх працівників, посади яких підлягають скороченню.
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Всупереч вищенаведеному, відповідач не запропонував позивачу наявні вакантні посади рівноцінні тій, що займав позивач одночасно з попередженням про звільнення 26 липня 2021 року.
З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідачем порушені норми трудового законодавства та вчинені дії не вказують на добросовісність та розсудливість при реалізації своїх повноважень роботодавцем, що покликані забезпечити захист трудових прав працівників під час проведення реорганізаційних заходів, пов`язаних зі скороченням штату та змінами в організації праці.
Відповідачем не доведено наявність причин неможливості переведення позивача на посаду які він займав до звільнення. При цьому, законодавчі норми не передбачають можливість безпідставного звільнення працівника з посади, що не була ліквідована, в тому числі, у разі здійснення реорганізаційних заходів.
Суд звертає увагу на існування виключних підстав для дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, що передбачені пунктом 8 Положення № 114, які відповідач, як роботодавець, повинен дотримуватися беззаперечно.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач від подальшого проходження служби не відмовлявся.
Відповідно до статті 49 частини 3 КЗпП, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом статті 49 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.
Проте, на порушення вимог статті 49 КЗпП України, власником або уповноваженим ним органом одночасно з попередженням позивача про звільнення, 26 липня 2021 року до дати звільнення позивача з посади 27 вересня 2021 року не запропоновано всі наявні вакантні посади відповідно до кваліфікації позивача.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що позивача звільнено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 140-о від 27 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » слід визнати протиправним та скасувати.
Відповідно до положень частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Зважаючи на висновок суду про протиправність наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 140-о від 27 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 " та його скасування, позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого його було звільнено.
Оскільки, позивача було звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, позивач підлягає поновленню на посаді на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.
Щодо дати з якої необхідно поновити позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.
Пунктом 2.27. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Згідно оскаржуваного наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 140-о від 27 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача звільнено з 27 вересня 2021 року, а тому останнім днем роботи позивача є 27 вересня 2021 року, тобто дата звільнення 27 вересня 2021 року вважається останнім робочим днем позивача. А відтак з 28 вересня 2021 року у позивача почався вимушений прогул. Таким чином суд вважає, що необхідно поновити позивача саме з 28 вересня 2021 року, оскільки позивач вважається таким, що 27 вересня 2021 року був на роботі.
Відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими "Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).
Згідно із пунктом 6 абзацом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року за № 13 при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата..
За правилами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Однак, суд виходить із того, що пунктом 4 Розділу ХІІ Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затв. наказом Міністерства фінансів України № 616 від 17 липня 2018 року, особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.
Отже, пункт 4 Розділу ХІІ Порядку № 616 узгоджується та не суперечить пункту 8 Порядку 100, де зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 28 вересня 2021 року по 08 листопада 2022 року складає 406 календарних днів, а загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2021 року по 08 листопада 2022 року в розмірі 248 175,62 грн. (406 к. днів х 611,27 грн.) із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів, оскільки відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.
Пунктами 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та стягнення із Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 18 338,10 грн. із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів - підлягає до негайного виконання.
Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 КАС України. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити.
Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, так як остання стосується поновлення на роботі позивача та стягнення заробітної плати як середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.
Суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідні клопотання не подано, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати протиправним та скасувати наказ № 140-о Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 27 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області із 28 вересня 2021 року.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) допустити до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення із Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 18 338,10 (вісімнадцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 10 копійок із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.