Справа № 500/7450/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7450/21 пров. № А/857/8738/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОМ-Інвестбуд» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року (суддя першої інстанції Осташ А.В., м. Тернопіль, повний текст складено 25.04.2022)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвестбуд" (далі ТОВ "ТОМ-Інвестбуд") звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 30.09.2021, яким збільшено розмір податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість та застосовано штрафну санкцію на загальну суму 1389533,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки при формуванні податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість за спірний період позивачем дотримані вимоги Податкового кодексу України. За твердженням позивача, здійснення господарських операцій між ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" та його контрагентом підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку і спрямовані на досягнення господарської мети. Водночас, за доводами товариства, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.09.2021 року №1. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ТОВ «ТОМ-Інвестбуд" судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання позову в сумі 20843,01 грн.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив відповідач. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що під час здійснення перевірки господарської діяльності позивача було встановлено, завищення податкового кредиту за період з 1 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року на суму 1111626, 8 грн. Так, позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість з операцій щодо виконання на його замовлення будівельно-монтажних робіт ПП «Захід Госпторг» Разом з тим, контролюючому органу не було надано належним чином сформовані документи, що стосуються проведених робіт та доказів, що свідчать про перебування представників підрядника на територіях Замовника. У наданих для перевірки договорах підряду щодо виконання будівельних робіт №79-08-20 від 14.08.2020 та №61-07-20 від 16.07.2020, укладених між ТОВ «ТОМ-Інвестбуд» та ПП «Захід Госпторг» на порушення вимог Цивільного Кодексу та Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві відсутня інформація щодо: зобов`язання замовника надати підряднику будівельний майданчик; строків початку робіт; порядок передачі підряднику дозвільних документів і проектної документації; умови здійснення авторського та технічного нагляду за виконанням робіт; найменування об`єкта будівництва та його місцезнаходження, основні параметри (потужність, площа, об`єм тощо), склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню підрядником; гарантійні строки якості закінчених робіт (відсутнє цифрове значення показника). Акти виконаних робіт від грудня 2020 року не містять інформації щодо дати складення документу, посади і прізвища осіб. Проведеним аналізом даних ІС Податковий блок та даних Єдиного реєстру податкових накладних за липень-грудень 2020 року не встановлено придбання ПП «Захід Госпторг» будівельних матеріалів необхідних для виготовлення металевих конструкцій, підпірних стін та залізобетонних конструкцій. Згідно із даними ЄРПН ПП «Захід Госпторг» надавало за липень-грудень 2020 послуги з будівництва великій кількості суб`єктів господарювання на території України без залучення субпідрядних організацій, хоча підприємство має лише 39 найманих працівників. Також мають місце досудові розслідування незаконної діяльності вищевказаного контрагента позивача. Отже, перевіркою встановлено, що у ТОВ «ТОМ-Інвестбуд» були відсутні підстави для віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по вказаних операціях, які відображено в бухгалтерському обліку та складені податкові накладні з врахуванням відсутності факту реального надання послуг не відповідають вимогам ст.201 ПК України та відповідно, не дають право на податковий кредит.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні представник апелянта Олексюк Р.З. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник позивача Василишин К.В. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що висновки контролюючого органу є безпідставними, оскільки ТОВ «ТОМ-Інвестбуд» отримало та оплатило роботи ПП «Захід Госпторг», що полягали у будівництві конструкції, яка призначена для здійснення господарської діяльності підприємства. Підрядник виконав роботи з монтажу металевої контрукції для улаштування підпірної стінки як елементу благоустрою та навісу (тимчасової споруди) і використовуються підприємством ТОВ «ТОМ-Інвестбуд», в тому числі для зберігання товарів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС у Тернопільській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Том-Інвестбуд» по взаєморозрахунках із ПП «Захід Госпторг» за період 01.12.2020 по 31.12.2020, за результатом якої складено акт перевірки від 10 вересня 2021 року №4158/19-00-07-01/33282104.

Згідно акту встановлено порушення позивачем п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.1., п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість по операціях з ПП «Захід Госпторг» за грудень 2020 року в сумі 1111626,8 грн.

30.09.2021 ГУ ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №1, яким збільшено податок на додану вартість на суму 1389533,75 грн, в тому числі: за основним платежем 1111627 грн, за штрафними санкціями 277906,75 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вказаного повідомлення-рішення з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704 (далі Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Відтак, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Отже, предмет доказування у цій справі становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення господарських операцій, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" є юридичною особою, зареєстроване Тернопільським районним управлінням юстиції 13.01.2005 та взято на податковий облік в Тернопільській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області з 19.01.2005.

ПП "Захід Госпторг" (контрагент позивача) є юридичною особою, зареєстроване 07.06.2018, вид діяльності за КВЕД: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний), 43.11 Знесення, 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику та ін., рішення щодо припинення - 08.10.2021, знаходиться на податковому обліку Головного управління ДПС у Львівській області.

Як видно із долучених документів, між позивачем та контрагентом ПП «Захід Госпторг» укладено договори підряду, згідно яких ПП «Захід Госпторг» взяло на себе зобов`язання з виконання для позивача робіт з :

- виготовлення та монтаж металевих конструкцій на загальну суму 1760171,98 грн. (в т.ч. 293362 грн. ПДВ) згідно укладеного договору №61-07-20 від 16.07.2020 (аркуш справи 75-76);

- влаштування підпірних стін і залізобетонних конструкцій на загальну суму 4909588,6 грн. (в т.ч. 818264,77 грн. ПДВ) згідно укладеного договору №79-08-20 від 14.08.2020 (а.с. 77-78).

На виконання умов зазначених договорів вищевказані підприємства у грудні 2020 року склали акти приймання виконаних будівельних робіт" форми №КБ-2в №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 80-81), акт №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 83-84), акт №2 за грудень 2020 року (а.с. 86-87).

Позивачем здійснено оплату контрагенту в сумі 6669760,58 грн, що підтверджено платіжними дорученнями №1218 від 24.12.2020 на суму 589150 грн; №1242 від 28.12.2020 на суму 773950,98 грн; №1243 від 28.12.2020 на суму 775000 грн; №1343 від 25.01.2021 на суму 1154481,0 грн; №1353 від 26.01.2021 на суму 1052159,70 грн; №1397 від 02.02.2021 на суму 1057797,30 грн; №1524 від 01.03.2021 на суму 1056000,60 грн.

Станом на 01.12.2020 на дату проведення перевірки заборгованість між контрагентами відсутня, що підтверджено регістрами бухобліку по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками.

Вищевказані операції у бухгалтерському обліку ТОВ «ТОМ-Інвестбуд» відображені наступними проведеннями: Дт631Кт311 - перераховано постачальнику кошти в сумі 6669761 грн, Дт6412Кт6441 в сумі 1111626 грн - відображено податковий кредит, Дт903 Кт631 в сумі 5558134 грн - отримано комплекс робіт.

Суми ПДВ з вартості будівельних робіт відображені у податкових накладних: №23 від 16.12.2020 (на суму ПДВ 293362 грн), №22 від 16.12.2020 (на суму ПДВ 402149,9грн) та №2 від 28.12.2020 (на суму ПДВ 416114,9 грн) , які зареєстровані в ЄРПН.

Отже, вищевказаними документами підтверджено факт отримання позивачем та оплати виконаних ПП "Захід Госпторг" робіт .

Доводи апелянта про відсутність у договорах підряду всіх необхідних даних, зокрема, інформації щодо будівельного майданчика наданого замовником, строку початку робіт, порядку передачі замовнику дозвільної та проектної документації, складу та обсягу робіт, які передбачені проектною документацією, умов здійснення авторського та технічного нагляду, найменування об`єкту будівництва та його місцезнаходження, гарантійних строків якості закінчених робіт, суд першої інстанції правильно відхилив, оскільки укладені позивачем договори містять всю необхідну інформацію, що характеризує суть договірних відносин, зокрема, предмет договору, порядок проведення робіт, їх приймання та оплати, тощо.

Щодо доводів відповідача про не розроблення проектної документації та відсутності доказів здійснення авторського, технічного нагляду за виконанням робіт, суд зазначає наступне.

Предметом договорів підряду укладених позивачем є монтаж металевих конструкцій, влаштування підпірних стін і залізобетонних конструкцій.

Згідно із акту №1 за грудень 2020 року підрядник здійснював монтаж металоконструкцій, виготовлення каркасів одноповерхових будівель.

Як видно з матеріалів справи та пояснень представника позивача, роботи здійснювались по влаштуванню Тимчасових споруд торговельного призначення.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» № 687-ХІV 20.05.1999 об`єкти архітектурної діяльності (об`єкти архітектури) - будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об`єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Згідно з ДБН А 2.2.3-2012 Склад та зміст проектної документації на будівництво встановлено визначення поняттям:

- п. 3.3 будівлі - споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів;

- п. 3.4 будинок - різновид будівлі, яка призначена, як правило, для проживання та обслуговування людей;

- п. 3.5 споруди - будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельних робіт.

Виключення становлять: тимчасові споруди визначені ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» № 687-ХІV 20.05.1999 під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд.

Разом з тим, як встановлено судом, встановлені підрядником на замовлення позивача конструкції не є об`єктами архітектурної діяльності, а тому на них не розповсюджуються вимоги Закону «Про архітектурну діяльність» .

У силу постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» №406 від 07.06.2017 до об`єктів, які не потребуються будь який дозвільних документів належать, зокрема розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, згідно норм містобудівного законодавства України, тимчасові споруди, що належать позивачу, не потребують документів, що дають право на виконання будівництва, не передбачають необхідності забезпечувати технічний нагляд при розміщенні тимчасових споруд, не передбачають необхідності забезпечувати авторський нагляд і відповідно обов`язку у позивача розробляти та затверджувати проект будівництва не існує.

Враховуючи викладене, обов`язку визначати будівельний майданчик у договорі підряду у позивача замовника робіт не було, а тому суд першої інстанції правильно відхилив ці доводи податкового органу.

Щодо не зазначення у договорах підряду гарантійного строку, суд зазначає, що даний факт не може свідчити про його недійсність, адже така умова прямо передбачена ст. 860 ЦК України. Зокрема, перебіг гарантійного строку починається з моменту, коли виконана робота була прийнята або мала бути прийнята замовником, якщо інше не встановлено договором підряду. До обчислення гарантійного строку за договором підряду застосовуються положення статті 676 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, законодавець регламентує випадок не узгодження сторонами конкретного гарантійного строку, який у такому разі регулюється ст. 676 ЦК України та не свідчить про нікчемність договору підряду.

Факт реального виконання договорів підряду підтверджено актами приймання виконаних будівельних робіт" форми №КБ-2в №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 80-81), акт №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 83-84), акт №2 за грудень 2020 року (аркуш справи 86-87), складеними ПП «Захід Госпторг» й ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" .

Вказані документи також містять всі необхідні відомості про виконані підрядником роботи, витрати , вартість, тощо.

Доводи апелянта про відсутність дати складання актів, не зазначення прізвища та посади підписантів, як доказ неналежності цих доказів, апеляційний суд відхиляє, адже в актах приймання виконаних робіт чітко вказано, що такі складені за грудень 2020 року. Отже, роботи проводилися у вищевказаному періоді, тобто вказаний акт містить необхідні дані про роботи, які були предметом приймання. Також, суд зазначає, що акти виконаних робіт підписано в день складення податкових накладних тобто 16.12.2020 та 28.12.2020, що підтверджено листом підрядника.

Також відповідні акти підписані директорами підприємств (оскільки підписи ідентичні підписам на договорам) і їх підписи скріплені печатками, що свідчить про дійсність цих документів обліку.

Жодних розбіжностей у змісті актів виконаних будівельних робіт не встановлено.

Таким чином, не зазначення конкретної дати складання актів виконаних робіт та посадових осіб - сторін не може підтверджувати нереальність даної господарської операції в цілому.

Розрахунок між сторонами проведено у повному обсязі, що відображено в акті перевірки та не оспорюється відповідачем.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є піставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до абз. 1 п.2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 815/3479/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 2а-2104/12/1370.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказані акти приймання-передачі виконаних робіт містять всіх необхідні дані для ідентифікації господарських операцій і в сукупності з іншими доказами, зокрема договорами, платіжними дорученнями про оплату та актом звіряння підтверджують факт реального виконання договорів підряду контрагентом позивача.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. В свою чергу, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Як видно з матеріалів справи та доводів апелянта, контролюючий орган не спростував факту реальності будівництва конструкції, що була зведена ПП «Захід Госпторг» і зафіксована на фотоматеріалах, що містяться у матеріалах справи.

Згідно дослідженої апеляційним судом оборотно-сальдової відомості за 3 квартал 2022 року навіс та підпірна стіна були віднесені до основних засобів підприємства. Таким чином, підтверджено факт зведення зазначених вище конструкцій з метою їх використання у господарській діяльності позивача.

Щодо посилання відповідача як на підставу для висновків про встановлені порушення, що згідно із даними ІС «Податковий блок» за липень-грудень 2020 року не встановлено придбання ПП «Захід Госпторг» будівельних матеріалів необхідних для виготовлення металевих конструкцій, підпірних стін, апеляційний суд зазначає, що фактично перевірки щодо контрагента позивача проведені не були. Висновки про допущені позивачем порушення грунтуються виключно на податковій інформації щодо контрагента позивача, які не були піддані перевірці та не встановлені у законодавчо встановленому порядку.

Крім того, контролюючим органом не спростовано за принципом поза розумним сумнівом факт придбання будівельних матеріалів необхідних для виготовлення металевих конструкцій за період з 07.06.2018 (дата створення ПП «Захід Госпторг») до липня 2021 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №804/939/16, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, що також відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 27.02.2020 (справа №813/7081/14, справа №814/120/15).

З цих підстав апеляційний суд відхиляє і доводи контролюючого органу щодо неможливості надання послуг з будівництва ПП «Захід Госпторг» без залучення субпідрядних організацій та за наявності лише 39 найманих працівників.

Також суд зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для виконання робіт, надання послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом фактично не здійснювалась належна перевірка можливості виконання контрагентами позивача обсягу робіт за укладеними з позивачем договорами. Відповідач обмежився лише посиланням на наявну податкову інформацію щодо кількості працюючих на підприємстві осіб та відсутність відомостей щодо залучення до виконання робіт третіх осіб.

Вказане свідчить про відсутність у контролюючого органу об`єктивних відомостей про дійсні трудові ресурси, залучені контрагентами позивача до виконання робіт за укладеними договорами. Посилання відповідача в акті перевірки на те, що згідно даних ЄРПН залучення субпідрядників перевіркою не встановлено, суд вважає необґрунтованим, з огляду на те, що оренда чи придбання послуг могла бути здійснена з суб`єктами господарювання, що не є платниками ПДВ, або навіть з фізичними особами. В такому разі реєстрація податкових накладних в ЄРПН відсутня, оскільки обов`язок виписування податкових накладних виникає тільки у платників ПДВ.

Крім того, завжди існує ризик невиконання платником ПДВ своїх зобов`язань щодо реєстрації в ЄРПН податкових накладних, а також того, що реєстрація податкової накладної зупинена, чи у такій реєстрації відмовлено.

З аналогічних підстав відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних на придбання товарно-матеріальних цінностей, які використовувались при проведенні обумовлених укладеними з позивачем договорами робіт, не може свідчити про нереальність здійснюваних господарських операцій.

Що стосується посилань суду на географічну віддаленість об`єктів, суд також вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що місце укладення договору ніяким чином не впливає на можливість виконання робіт за укладеним договором та жодним чином не свідчить про наявність чи відсутність відповідних трудових чи матеріальних ресурсів. Даний факт не може бути підставою для висновку про нереальність виконуваних робіт.

Враховуючи викладене, суд вважає, що посилання податкового органу на аналіз податкової інформації отриманої відносно контрагента позивача, зокрема, на відсутність у останнього умов необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів необхідних для здійснення спірних господарських операцій не може бути єдиною підставою для висновку про нереальність господарських операцій, здійснюваних між позивачем та його контрагентами, з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Відповідач не доводів того, що ПП "Захід Госпторг" із кількістю 39 працюючих не зміг виконати роботи своїми власними силами, а тому таке твердження судом не приймається до уваги, оскільки базується лише на припущеннях.

Також суд зазначає, що законодавцем визначений перелік обставин-підстав, з настанням (здійсненням) яких пов`язано виникнення права платника податку на податковий кредит.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому з будь-якою залежністю із правильністю (своєчасністю, правомірністю тощо) декларування податкових зобов`язань та формування податкового кредиту з податку на додану вартість, сплатою податкових зобов`язань підприємствами-контрагентами платника цього податку тощо - законодавець не пов`язує.

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників робіт (послуг) по ланцюгу для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

На момент здійснення позивачем спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований відповідно до вимог діючого законодавства, як юридична особа та як платник ПДВ .

У встановленому порядку ПП «Захід Госпторг» було сформовано і подано податкові накладні № 22 від 16.12.2020., №23 від 16.12.2020, №2 від 28.12.2020, отже відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит .

Доводи апелянта про наявність кримінальних проваджень щодо посадових осіб контрагента позивача суд відхиляє, адже доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, не надано, а сам факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача,

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про реальність здійснення господарських операцій і правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 30.09.2021 №1 є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 11.11.2022.