Справа № 580/3508/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року справа № 580/3508/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестагро-Україна" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестагро-Україна" (далі - товариство, позивач) подало позов до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - ДПС, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.12.2021 № 12133/23-00-07-0405, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)", код платежу 14010100, на загальну суму 623959 грн, у т.ч. 499167 грн основного платежу та 124792 грн штрафні санкції.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивачем не допущено порушення вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з придбання мінеральних добрив у контрагента. При цьому, реальність господарських операцій підтверджена належно складеними та оформленими первинними бухгалтерськими документами. Також позивач стверджує про порушення процедури прийняття спірного рішення.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, протягом якого можуть бути усунуті недоліки позову.

06.09.2022 позивач подав суду заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30.09.2022 позивач надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що заначений у договорі поставки банківський рахунок за даними ІС "Податковий блок" відкритий після дати укладення договору, що свідчить про складення первинних документів після поставки товару. Крім того, відповідач зазначив, що за наслідками перевірки позивача встановлено завищення витрат за рахунок придбання товарів у фіктивного постачальника - ТОВ "Ленлайс" стосовно якого наявна податкова інформація в базах ДПС, а також воно є фігурантом кримінального провадження. Також, надані позивачем товарно-транспортні накладні про перевезення товару складені з порушенням, зокрема не зазначено повну адресу пункту навантаження, а період перевезення міндобрив з 19.10.2020 до 26.10.2020 (8 днів) з урахуванням відстані (653 км.) свідчить про неможливість реального здійснення перевезення. У зв`язку з цим, спірне рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Суд врахував, що у відзиві на позов відповідач просив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Оцінивши вказане клопотання, ознайомившись із матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Фактичні обставини встановлюються на підставі доказів. Однак, згідно з вимогами ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України усні пояснення сторін не є засобом доказування.

Частинами 1, 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, перевірку доводів та аргументів учасників, встановлення фактичних обставин спору, які мають значення для правильного вирішення спору, можливо встановити на підставі письмових доказів. Тобто спірні обставини можуть бути підтверджені письмовими доказами, які у т.ч. суд витребовує під час здійснення підготовки справи до судового розгляду в порядку дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин спору.

Викладені в позовній заяві та відзиві обґрунтування, доводи та аргументи дозволяють суду встановити правову позицію без виклику учасників у судове засідання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у рішеннях зазначає, що гарантія публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany" ("Аксен проти Німеччини"), заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі "Varela Assalino v. Portugal" ("Варела Ассаліно проти Португалії"), заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Тому суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Позивач зареєстрований юридичною особою з 25.03.2013 (). Основним видом діяльності позивача є "Оптова торгівля хімічними товарами" (КВЕД 46.75).

На підставі наказу від 28.10.2021 № 2263-п службовими особами ГУ ДПС у Черкаській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача.

Результати перевірки оформлені актом від 25.11.2021 № 9160/23-00-07-0405/38646571 (далі - акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.7, ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 499167,00 грн за жовтень 2020 року.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 23.12.2021 № 12133/23-00-07-0405, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)", код платежу 14010100, на загальну суму 623959,00 грн, у т.ч. 499167,00 грн основного платежу та 124792,00 грн штрафні санкції.

За наслідками адміністративного оскарження вказаного рішення, ДПС України рішенням від 05.07.2022 № 652816/99-00-06-01-05-06 залишило скаргу позивача без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись зі вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач для захисту своїх прав звернувся в суд з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті, суд врахував таке.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень Верховний Суд у постанові від 19.07.2019 у справі № 823/128/16 дійшов висновку, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства. При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 996-XIV, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Частинами 4-9 ст. 9 Закону № 996-XIV визначено, що регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Ленлайс", суд зазначає таке.

10.10.2020 між ТОВ "Ленлайс" (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № 101020, предметом якого є поставка позивачеві від ТОВ "Ленлайс" міндобрив.

Відповідно до специфікації від 19.10.2020 № 1 позивачеві має бути проставлена селітра аміачна в кількості 172 тони на суму 1204001,38 грн, у т.ч. ПДВ - 200666,90 грн.

Відповідно до специфікації від 20.10.2020 № 2 позивачеві має бути проставлений карбамід в кількості 88 тон на суму 792000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 132000,00 грн.

Відповідно до специфікації від 21.10.2020 № 3 позивачеві має бути проставлена нітроамафоска в кількості 90 тон на суму 999000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 166500,00 грн.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору та реальності операцій надані видаткові накладні від 19.10.2020 № 9 на суму 1204001,38 грн, у т.ч. ПДВ - 200666,90 грн, від 20.10.2020 № 10 на суму 792000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 132000,00 грн, від 21.10.2020 № 11 на суму 999000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 166500,00 грн.

Суд встановив, що вказані видаткові накладні скріплені печатками підприємств та підписами уповноважених осіб, мають посилання на договір поставки мінеральних добрив від 10.10.2020 № 101020.

На підтвердження переміщення придбаного товару позивач надав суду належним чином оформлені товарно-транспортні накладні від 19.10.2020 № 01 про перевезення селітри аміачної в кількості 44 тони, від 20.10.2020 № 02 про перевезення селітри аміачної в кількості 44 тони, від 21.10.2020 № 03 про перевезення селітри аміачної в кількості 44 тони, від 22.10.2020 № 04 про перевезення селітри аміачної в кількості 40 тон та карбаміду - 4 тони, від 23.10.2020 № 05 про перевезення карбаміду в кількості 44 тони, від 24.10.2020 № 06 про перевезення карбаміду в кількості 40 тон та нітроамафоски - 4 тони, від 26.10.2020 № 07 про перевезення нітроамафоски в кількості 44 тони, від 25.10.2020 № 08 про перевезення нітроамафоски в кількості 42 тони.

Щодо посилання відповідача про відсутність адреси навантаження товару, суд зазначає, що у вищевказаних ТТН зазначено пункт навантаження: Львівська обл., Старосамбірський р-н, с. Передільниця.

Згідно із загальновідомою інформацією про населений пункт с. Передільниця має 1 вулицю, на якій відсутня нумерація будинків, а отже відсутність конкретної адреси пункту навантаження не свідчить про порушення у оформленні ТТН.

Крім того, доводи відповідача, що період перевезення міндобрив з 19.10.2020 до 26.10.2020 (8 днів) з урахуванням відстані (653 км.) свідчить про неможливість реального здійснення перевезення, суд вважає необґрунтованими, оскільки перевезення товару здійснювалось протягом 8 днів різними партіями по 44 тони.

Отже, перевезення придбаних позивачем мінеральних добрив підтверджено належними та допустимими доказами.

Також, видатковими накладними від 02.02.2021 № 25 підтверджено реалізацію позивачем ТОВ "Весна" селітри аміачної в кількості 44 тони на суму з ПДВ 334400,00 грн, від 30.11.2020 № 910 - ФГ "Агро Перспектива" нітроамафоски 20,4 тони на суму з ПДВ 230520,08 грн, від 05.11.2020 № 877 - ТОВ "АВВ Інтернешнл" селітри аміачної 43 тони на суму з ПДВ 319060,34 грн, від 24.12.2020 № 944 - ТОВ "Моноліт Т" нітроамафоски 32,15 тони на суму з ПДВ 360080,00 грн, від 11.01.2021 № 4 - СФГ "Левада" нітроамафоски 3 тони та карбаміду 4,9 тони на суму з ПДВ 81920,00 грн, від 20.11.2020 № 881 - ФГ "Колосок-ВТ" селітри аміачної 25 тон на суму з ПДВ 185000,00 грн, від 24.11.2020 № 882 - ФГ "Колосок-ВТ" селітри аміачної 25 тон на суму з ПДВ 185000,00 грн, від 11.01.2021 № 3 - СФГ "Скалія Максима Захаровича" карбаміду 4,7 тони на суму з ПДВ 47000,00 грн, від 07.12.2020 № 912 - ТОВ "імені Терещука Сави Миколайовича" селітри аміачної 51,5 тони на суму з ПДВ 392094,53 грн, від 30.12.2020 № 953 - Уладово-Люлинецька ДСС ІКБ і ЦБ НААНУ нітроамафоски 37,45 тони та карбаміду 27 тон на суму з ПДВ 892365,65 грн, від 30.12.2020 № 954 - СФГ "Фортуна" карбаміду 26,356 тони на суму з ПДВ 333930,42 грн.

Отже, позивач підтвердив реальність здійснення господарських операцій за вищевказаним договором поставки мінеральних добрив, а тому суд дійшов висновку про відсутність сукупності достатніх обставин вважати, що господарські операції позивача з контрагентом - ТОВ "Ленлайс", на підставі яких він включив суми коштів у податковий кредит, не мали реального характеру.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Отже, підставою для виникнення права на податковий кредит є податкова накладна, а для включення сплачених сум коштів у витрати підприємства - первинний бухгалтерський документ.

Як свідчать матеріали справи, за наслідками вищевказаних господарських операцій ТОВ "Ленлайс" складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні від 19.10.2020 № 9 на суму ПДВ 200666,90 грн, від 20.10.2020 № 10 на суму ПДВ 132000,00 грн, від 21.10.2020 № 11 на суму ПДВ 166500,00 грн.

Перелічені податкові накладні позивачеві виписані контрагентами з дотриманням правила "першої події".

Отже, позивач довів зміну власного майнового стану, пов`язану з вищевказаним правочином.

Для вирішення спору суд врахував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 816/1422/17.

Верховний Суд у вказаному рішенні наголосив, що податкові накладні надають відповідні права платнику податків виключно за умови реального вчинення засвідченого ними правочину. Такий факт підтверджується додатковими документами, як-то докази переміщення товару, його якості (відповідності або походження), зберігання, використання в господарській діяльності платника, реалізації тощо.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Як установлено судом вище, відповідні первинні документи щодо реалізації ТОВ "Ленлайс" позивачу позивачеві мінеральних добрив наявні та оформлені належним чином, що не викликає сумніву у їх достовірності.

Щодо висновків акту перевіри стосовно використання податкової інформації про вищевказаного контрагента, суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 11.12.2018 № 822/787/18 (адміністративне провадження №К/9901/57760/18), відповідно до яких норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Крім того, згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 804/939/16 посилання на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Посилання відповідача, що ТОВ "Ленлайс" є фігурантом кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000068, суд не врахував у зв`язку з таким.

Ч. 1 ст. 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Ч. 2 цієї статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 11.12.2018 у справі № 822/787/18 факт відкриття кримінального провадження та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такого кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Станом на час судового вирішення спору відсутні вироки щодо посадових осіб ТОВ "Ленлайс".

Обґрунтованих сумнівів у реальності виконання правочину позивача з ТОВ "Ленлайс" відповідач не довів. Жодного належного та допустимого доказу фіктивності діяльності цього контрагента позивача суду не надано і на час вирішення спору в ЄДРПОУ це підприємство діє на загальних підставах. Водночас підтверджено бухгалтерськими та податковими документами реалізацію позивачем придбаного товару.

Отже, висновки акту перевірки ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження фактів виписування податкових накладних з метою надання/отримання податкової вигоди. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати вищевказані господарські операції безтоварними.

Оскільки підтверджено матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагента податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, встановлено зв`язок між укладеним договором та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності спірного рішення.

Тому суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення 23.12.2021 № 12133/23-00-07-0405 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 23.12.2021 № 12133/23-00-07-0405.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь приватного акціонерного товариства "Інвестагро-Україна" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9359 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 39 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестагро-Україна" (19100, Черкаська обл., Уманський район, м. Монастирище, вул. Соборна, буд. 29А, );

2) відповідач - Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 11.11.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК