Справа № 280/4797/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Справа № 280/4797/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дня звернення за пенсією.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зверталася до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з досягненням 50-річного віку та наявності необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, за результатами розгляду якої відповідачем-1 було прийнято рішення від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку із недосягненням нею 55-річного віку та не підтвердженням пільгового стажу роботи. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 та приписи статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вважає, що обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного ж того предмету. Розглядаючи її заяву про призначення пенсії відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для неї тлумаченню законодавства, у зв`язку чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення їй пенсії. Вважаючи, що позиція пенсійного органу не відповідає чинному законодавству та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.08.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою суду від 27.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач-2 позов не визнав, 10.10.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 38650), у якому, зокрема пояснює, що згідно статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що саме зазначеним законом здійснюється регулювання відносин, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках передбачених даним законом, або в частині, що не суперечать згаданому закону. Разом з тим виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються: умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Зазначає, що вищезазначений закон було доповнено Розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» (статті 114 та 115) Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій». Стверджує, що рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 було визнано неконституційною статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Тобто, конституційність положень Розділу XIV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не була предметом даної конституційної справи, а тому законних підстав у посадових осіб пенсійного фонду не застосовувати положення зазначеного розділу відсутні. З цього випливає, що посадовими особами Пенсійного фонду України було застосовано належний законодавчий акт та їх дії не суперечать нормам чинного законодавства, а отже відсутні підстави для визнання їх дій неправомірними. З огляду на викладене просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач-1 позов не визнав, 18.10.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 39248), у якому, зокрема пояснює, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Згідно наданими документами для призначення пенсії за віком страховий стаж позивача становить 33 роки 09 місяці 16 днів, однак на момент звернення за призначенням пенсії позивач досягла 50 років, при необхідних 55-ти років, у зв`язку із чим призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 немає законних підстав. Що стосується посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 вказує, що зазначеним рішенням визнано неконституційними положення норми статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» і це рішення не стосується норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час не змінені, неконституційними не визнавалися, є чинними та відповідно підлягають застосуванню, у зв`язку із чим просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

За даними наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 у період з 10.05.2000 по теперішній час працює за професією готувача заправних, вогнетривких матеріалів і термічних сумішей, робота на якій дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» від 07.07.2022 № 125-277 підтверджується, що станом на 30.06.2022 стаж роботи позивача, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, складає 22 роки 01 місяць 21 день.

08.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі Порядок № 22-1) передбачено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи зазначене, заява позивача від 08.07.2022 в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, за результатом розгляду якої було прийнято рішення від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні такої пенсії.

У вказаному рішенні зазначено, що згідно наданими документами страховий стаж становить 33 роки 9 місяців 16 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 2 21 рік 7 місяців 2 дні. За результати розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу роботи зараховані всі періоди.

Однак, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на приписи статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Копію зазначеного рішення направлено позивачу, ГУ ПФУ в Запорізькій області з повідомленням від 26.07.2022.

Не погоджуючись з рішенням відповідача-1 від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтю 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно вимог статтею 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213- VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213- VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

09.07.2003 був прийнятий Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Надалі Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», Закон № 1058-ІV доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.»

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

За наявними матеріалами справи судом встановлено, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у віці 50 років та при наявності у неї загального страхового стажу 33 роки 9 місяців 16 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 2 21 рік 7 місяців 2 дні.

Натомість, як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовляючи у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах керується приписами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV (в редакції Закону № 2148-VIII), за яким пенсійний вік жінок зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць становить 55 років.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років, зокрема щодо позивача.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи вищезазначене суд прийшов до висновку, що позивач, яка на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком досягла 50 років, маючи страховий стаж роботи 33 роки 9 місяців 16 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 2 21 рік 7 місяців 2 дні, набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020).

Суд зазначає, що обрані відповідачем-1 у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного і того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії.

Відтак, наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.08.2022 по справі № 160/23721/21 зазначив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача.

Отже, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути подану позивачем заяву від 08.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 992,40 грн., які підтверджуються квитанцією № ПН55 від 09.08.2022, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, а саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.07.2022 № 22 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 08.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич