Справа № 380/3913/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3913/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій містяться вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо не видання наказу про повернення ОСОБА_1 стягнутих 32 835 грн, як обмежену матеріальну відповідальність на підставі п.15 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 року №30;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 32 835 грн грошового забезпечення, стягнутого як обмежену матеріальну відповідальність на підставі п.15 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 року №30 та 2 956,80 грн преміювання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, на виконання наказу відповідача із грошового забезпечення позивача було стягнуто 32 835 грн матеріальної відповідальності та 2 956,80 грн преміювання до грошового забезпечення. Зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 380/3472/20 визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині притягнення старшого авіаційного техніка групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 до дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність (п. 9 наказу) та в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 15 наказу). Вказує, що у військовій частині НОМЕР_3 проведено скорочення і уся фінансова служба й фінансові документи як правонаступнику, передані до військової частини НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що самостійно повернути кошти відповідач не бажає, на адвокатські звернення документів не надає. Позивач вважає, що з відповідача слід стягнути незаконно відраховані із його заробітної плати 35 791,80 грн. Просить суд задовільнити позов.

Ухвалою від 21 лютого 2022 року залишено позов без руху.

Ухвалою від 11 квітня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року відмовлено в зупиненні провадження у справі.

Відповідач позов не визнав, Військова частина НОМЕР_2 , долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що оскаржуване рішення прийнято правомірно. Зазначає, що на підставі цього наказу реалізувався наказ командира військової частини НОМЕР_4 про стягнення із грошового забезпечення ОСОБА_1 32835,00 грн - матеріальної відповідальності та 2 956,80 грн преміювання (дана сума тільки зазначена позивачем по справі, без будь яких обґрунтувань і посилань на докази). Тобто військова частина НОМЕР_3 утримувала оскаржувані суми із позивача по справі, а не військова частина НОМЕР_2 , оскільки тільки з 01 січня 2021 року військова частини НОМЕР_3 стоїть на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 згідно спільної Директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України. Зазначаємо суду, що сума утримуваних коштів із позивача була утримана військовою частиною НОМЕР_3 самостійно до моменту передачі її на фінансове забезпечення в військову частину НОМЕР_2 . Вказує, що жодних протиправних дій, бездіяльності військова частина НОМЕР_2 відносно позивача - ОСОБА_1 не здійснювала, тому позовна вимога позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 повернути йому стягнуте грошове забезпечення, яке стягнула військова частина НОМЕР_3 в розмірі 32835,00 грн та 2956,80 грн є безпідставним.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року залучено співвідповідача.

Відповідачі, Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_3 , заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надали. Ухвали суду від 11 квітня 2022 року та від 17 жовтня 2022 року надіслано на електронні адреси відповідачів.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 №30 (надалі-Наказ) за неналежне виконання службових обов`язків під час несення служби патрульним по стоянці авіаційної техніки, порушення вимог статей 12, 16, 17, 291 Статуту внутрішньої служби ЗСУ щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, долучених за посадою, а також щодо не надання доповіді про події, що сталися під час несення служби, командиру військової частини та черговому військової частини, старшого авіаційного техніка групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 попереджено про неповну службову відповідність. (а.с.3-9)

Згідно пункту 9 наказу старшого лейтенанта ОСОБА_3 до дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Згідно пункту 15 наказу позивача притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності згідно ст. 5 ЗУ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду,завдану державі" у розмірі 15-ти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 380/3472/20 визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині притягнення старшого авіаційного техніка групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 до дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність (п. 9 наказу) та в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 15 наказу).

Представник позивача звернувся із запитами до Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_5 про надання інформації щодо грошового забезпечення позивача, однак відповіді на запити не отримав.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України від 3 жовтня 2019 року № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено порядок відшкодування шкоди, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника). Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Як встановлено судом, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 №30 старшого лейтенанта ОСОБА_3 попереджено про неповну службову відповідність та згідно пункту 15 наказу позивача притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності згідно ст. 5 ЗУ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду,завдану державі" у розмірі 15-ти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Згідно положень статті 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 380/3472/20 визнано протиправним та скасувано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині притягнення старшого авіаційного техніка групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 до дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність (п. 9 наказу) та в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 15 наказу).

Судом встановлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 380/3472/20 набрало законної сили 19.02.2021.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Судом встановлено з долучених до матеріалів справи доказів, що відсутній відповідний наказ про повернення стягнутих коштів з позивача на підставі скасованого наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30.

Відповідачем протилежного не доведено.

Враховуючи норми чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі наказ про повернення ОСОБА_1 стягнутих коштів з позивача на підставі скасованого наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також слід звернути увагу на приписи ст. 245 КАС України, згідно з якими перелік способів захисту порушених прав викладений у цій статті не є вичерпним. Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно вчинила бездіяльність щодо не видачі ОСОБА_1 наказ про повернення стягнутих коштів на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30, тому для ефективного захисту права позивача слід вийти за межі позовних вимог, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 винести наказ про повернення ОСОБА_1 суми стягнутих коштів на підставі пункту 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30.

Разом з тим, щодо позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 32 835 грн грошового забезпечення, стягнутого як обмежену матеріальну відповідальність на підставі п.15 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 року №30 та 2 956,80 грн преміювання, суд зазначає, що відповідач ще не видавав наказ про повернення коштів на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку та виплаті будуть порушені, як наслідок слід констатувати, що згадані вимоги є передчасними і не підлягають задоволенню.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподіляються.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 20.12.2021 позивачем укладено Договір №23 про адвокатських послуг адвокатом Зошієм Ю.Й.

Згідно з долученого опису послуг на підставі договору, адвокат надав послуги :

- витребування та аналіз доказів - 1500 грн.

- написання позовної заяви - 4500 грн.

- ознайомлення із відзивами, запереченнями заявами, клопотаннями тощо відповідача -1000 грн.

Написання відзивів, заперечень, заяв, клопотань тощо - 3000 грн.

Участь у судових засіданнях у 1-й інстанції - 1400 грн.

Розрахунок становить 11400 грн та згідно долученої квитанції до прибуткового касового ордеру №87 позивач сплатив адвокату вказані кошти.

Разом з тим, на переконання суду, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 11400,00 грн по даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом у вигляді надання консультацій, аналіз правовідносин та вивчення судової практики, а також написання позовної заяви та формування повного пакету документів для подачі до суду, суд вважає завищеним, оскільки дана справа незначної складності з сталою правовою позицією та не потребує значних затрат часу на вказані роботи.

Більше того, надані послуги у вигляді : «Написання відзивів, заперечень, заяв, клопотань тощо - 3000 грн; Участь у судових засіданнях у 1-й інстанції - 1400 грн.» в межах даної справи надані не були.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що розмір витрат сплачених адвокату у заявленому розмірі 11400,00 грн не є співмірним із складністю справи.

При цьому, судом при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката у цій справі враховано мінімальну ставку гонорару адвокатів за підготовку позовної заяви в адміністративних справах (яка складає не менше 2000 грн), які затверджені відповідними Радами адвокатів різних регіонів, незначну складність даної справи та наявну судову практику у вказаній категорії справ, розміщену в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 2000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі ОСОБА_1 наказу про повернення стягнутих коштів на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) винести наказ про повернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН : НОМЕР_7 ) суми стягнутих коштів на підставі пункту 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН : НОМЕР_7 ) з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ;ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань 1000 грн (тисячу гривень) витрат на правову допомогу.

6. В решті вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10400 грн - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.11.2022.

Суддя Коморний О.І.