Справа № 369/11061/21
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/51/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

за участю секретаря: Житар А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора старшого лейтенанта поліції бат. 1 роти батальйону патрульної поліції в с. Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Бовенка Валерія Валерійовича, Управління патрульної поліції у Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до інспектора старшого лейтенанта поліції бат. 1 роти батальйону патрульної поліції в с. Чайки Управління патрульної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 серпня 2021 року у 03 год. 39 хв. керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухався в Київській області, Києво-Святошинському районі, село Софіївська Борщагівка, де був зупинений інспектором старшим лейтенантом поліції Бовенко Валерієм Валерійовичем бат. 1 рота, патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області, який вказав, що позивач, рухаючись у с. Софіївська Борщагівка по вул. Садова 48Б при зміні смуги для руху не включив відповідний світловий показчик повороту, чим порушив п. 9.2.6 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), а саме, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У зв`язку із вищезазначеним відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4572490 за порушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що дана постанова є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню, оскільки відповідач не дав можливості ОСОБА_1 скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі: права не були роз`яснені, не було запропоновано дати пояснення, скористатися правовою допомогою адвоката, не було надано можливості ознайомитись з матеріалами справи, а саме доказами, зокрема не йому не було продемонстровано відео-фіксацію.

У постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4572490 зазначено технічний засіб Zm0352, яким здійснено фото або відеозапис. Однак, відповідачем не доведено належність та допустимість цього доказу, оскільки позивачу її не було продемонстровано.

Представник позивача просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4572490, стягнути з Управління патрульної поліції в Київській області на користь позивача понесені витрати, пов`язані з розглядом справи та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.08.2021 було відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

02.12.2021 представник відповідачів подала до суду відзив на позовну заяву за вх. № 53355, відповідно до якого зазначила, що згідно постанови ЕАО № 4572490, 02.08.2021 о 03 год. 31 хв., позивач, керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні в сусідню смугу, чим порушив пункт 9.2.б ПДР України, внаслідок чого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

На підтвердження порушення позивачем ПДР представником відповідача було надано DVD-R диск з записами з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції.

Також, у відзиві на позовну заяву зазначено, що представник позивача по суті не заперечує факту скоєння даного правопорушення, посилаючись лише на процесуальні аспекти розгляду справи.

Розглядаючи вищезазначену адміністративну справу, інспектор патрульної поліції Бовенка Валерій Валерійович діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим постанова ЕАО № 4572490 не підлягає скасуванню.

Крім того, представник відповідача вважала, що розмір вартості за надану адвокатом правову допомогу є абсолютно необґрунтованим та штучно завищеним.

Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

06.12.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив за вх. № 54027, зазначивши, що ОСОБА_1 не вчинював інкримінованого йому правопорушення. На долученому до відзиву відео відсутня фіксація саме події вчинення правопорушення. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП суду не надано.

Також представником позивача вказано, що між ним та ОСОБА_1 укладено Угоду про надання правової допомоги адвокатських послуг від 05.08.2021.

Відповідно до п.4.1 вищезазначеної угоди, замовник виплачує адвокату винагороду за фактично надані послуги в розмірах, узгоджених по кожному окремому зверненню замовника за правовою допомогою. Відповідно до рахунку на оплату № 05/08/21 від 05.08.2021 винагорода склала 3 000 грн. ОСОБА_1 за надані послуги було здійснено повністю розрахунок, що підтверджується дублікатом квитанції № С7ЕЕ-В6ВЕ-18ЕТ-Х805 від 06.08.2021.

Також, між адвокатом Титаренком Тарасом Анатолійовичем та Рудь Ігорем Дмитровичем було підписано Акт наданих послуг від 01 грудня 2021 року, де зазначено детальний опис наданих послуг.

Тому, на думку представника позивача витрати на правову допомогу аргументовані та підлягають стягненню з Управління патрульної поліції в Київській області.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, докази, надані на її обґрунтування, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що інспектором поліції Бовенко Валерієм Валерійовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4572490 за змістом якої 02.08.2021 о 03 год. 31 хв. по вул. Садова, 48Б в с. Софіївська Борщагівка, позивач, керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні в сусідню смугу, чим порушив пункт 9.2.б ПДР України.

У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 9.2.б Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом під час перестроювання зі смуги в іншу смугу руху не ввімкнув світловий показчик повороту відповідного напрямку.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З викладеного вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, також звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Так, на доданому до відзиву відеозапису з бодікамери інспектора поліції відсутнє відео вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. На диску містяться лише два відео, що стосуються вже самого розгляду адміністративної справи.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку поліцейських, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачами, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вимога позивача про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4572490 протиправною , не підлягає задоволенню, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено вичерпний перелік повноважень місцевого загального суду як адміністративного за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Задоволення вищезазначеної вимоги (визнання постанови протиправною) ч. 3 ст. ст. 286 КАС України не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», визначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається із матеріалів справи, між адвокатом Титаренком Тарасом Анатолійовичем та ОСОБА_1 було укладено Угоду про надання правової допомоги адвокатських послуг від 05.08.2021.

Відповідно до п.4.1 вищезазначеної угоди, замовник виплачує адвокату винагороду за фактично надані послуги в розмірах, узгоджених по кожному окремому зверненню замовника за правовою допомогою.

Відповідно до рахунку на оплату № 05/08/21 від 05.08.2021 винагорода склала 3 000 грн. ОСОБА_1 за надані послуги було здійснено повністю розрахунок, що підтверджується дублікатом квитанції № С7ЕЕ-В6ВЕ-18ЕТ-Х805 від 06.08.2021.

Також, між адвокатом Титаренком Тарасом Анатолійовичем та Рудь Ігорем Дмитровичем було підписано Акт наданих послуг від 01 грудня 2021 року, де зазначено детальний опис наданих послуг.

При цьому суд вважає, що розмір понесених позивачем судових витрат є адекватним та співмірним обсягу наданої правничої допомоги, складністю справи та часом, витраченим адвокатом Титаренком Тарасом Анатолійовичем для надання вищевказаних послуг.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Київській області 3 000 грн. судових витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст.14 Закону України "Про дорожній рух", ст. ст. 6-7, 9, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. п. 1.1, п.п. 1.9 Правил дорожнього руху України, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора старшого лейтенанта поліції бат. 1 роти батальйону патрульної поліції в с. Чайки Управління патрульної поліції в Київській області Бовенка Валерія Валерійовича, Управління патрульної поліції у Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4572490.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Київській області (м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 19) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В. Дубас