Справа № 420/10824/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборгна, 7А, м. Кропивніцький, 25009), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 10.08.2022 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 05.09.2022 року продовжено строк на усунення недоліків позову.

ОСОБА_1 подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ в Кіровоградській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2022 року №57 про відмову у призначенні пенсії за віком; - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 15.07.2022 року №57 про відмову у призначенні пенсії за віком; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити йому пенсію за віком з 10.10.2021 року.

Ухвалою суду від 21.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач у позові зазначив, що 04.01.2022 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 10.01.2022 №57 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки на підтвердження наявного стажу для призначення пенсії не було враховано довідку №0315/НЛ від 09.08.2017, яка видана на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, про проходження ним військової служби у Збройних Силах України в період з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006.

В подальшому він звернувся з позовом до Овідіопольського районного суду Одеської області та рішенням суду від 06.06.2022 встановлено факт проходження ним військової служби у Збройних Силах України за спірні періоди.

08.07.2022 він повторно звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яким прийнято рішення від 15.07.2022 №57 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з не врахуванням до страхового стажу спірних періодів проходження військової служби з посиланням на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2022 не зобов`язано зарахувати вказані періоди служби до страхового стажу.

Позивач вважає протиправними рішення відповідачів щодо не врахування періодів проходження ним військової служби до страхового стажу, що підтверджується довідкою та судовим рішенням.

На думку позивача йому повинні бути зараховані спірні періоди служби в страховий стаж, що підтверджується відповідними належними доказами, та просить зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 10.10.2021, оскільки він має право на призначення пенсії за віком саме з 10.10.2021 з огляду на те, що він відповідного віку досягнув 09.10.2021, а з первинною заявою звернувся в строк до трьох місяців - 04.01.2022 року.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Представник ГУ ПФУ в Кіровоградській області надіслав до суду візив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що заявнику відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди проходження вiйськової служби з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської областi вiд 06.06.2022 по справі №509/1351/22, оскiльки рішення суду не зобов`язує зарахувати данi перiоди до страхового стажу. Представник відповідача також зазначив у відзиві на позов, що для зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 24.02.2004 по 27.09.2006 необхідна довідка про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені суми страхових внесків. Представник вважає рішення про відмову у призначенні пенсії правомірним.

ГУ ПФУ в Одеській області не подано до суду відзив на позовну заяву.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (а.с.8) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 24.02.2021 №5125- (а.с.12).

04.01.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, за результатом розгляду якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.01.2022 №57. У рішенні зазначено, що: - вік заявника 60 років 2 місяця 25 днів; - необхідний страховий стаж для призначення пенсії 28 років; страховий стаж заявника становить 20 років 4 місяці 21 день. За поданими документами до стахового стажу не зараховано довідку №0315/НЛ від 09.08.2017 «Военный комиссариат города Севастополя», оскільки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які документи, підготовлені або видані установами, організаціями, підприємствами з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню (а.с. 16).

Позивач з метою встановлення факту проходження ним військової служби звернувся до суду та рішенням Овідіопольського районного суду Одеської областi вiд 06.06.2022 по справі №509/1351/22, яке набрало законної сили 07.07.2022, встановлено факт проходження військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 в періоди з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 (а.с.20-22).

08.07.2022 року позивач вдруге звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Для розгляду заяви позивача від 08.07.2022 року засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер, застосовується , з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за №359/35961.

15.07.2022 ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №57, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії, У рішенні зазначено: - вік заявника 60 років 8 місяців 29 днів; - загальний страховий стаж 20 років 4 місяці 21 день; необхідний страховий стаж 28 років. В ході розгляду документів не враховано до стахового стажу періоди проходження військової служби з 05.08.1981 по 17.02.1999, з 24.02.2004 по 27.09.2006 року згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської областi вiд 06.06.2022 справа №509/1351/22, оскiльки рішення суду не зобов`язує зарахувати данi перiоди до страхового стажу. Також вказано, що для зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 24.02.2004 по 27.09.2006 необхідна довідка про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені суми страхових внесків (а.с.19).

Позивач, непогоджуючись з рішеннями від 10.01.2022 №57 та від 15.07.2022 №57 про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років (ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Позивачем на підтвердження проходження ним військової служби надано до ГУ ПФУ в Одеській області довідку на заміну військового квитка офіцера запасу № НОМЕР_1 /НЛ від 09.08.2017, видану Військовим комісаріатом Нахімовського та Ленінського районів міста Севастополя, згідно якої позивач проходив військову службу в періоди з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 року. Звільнений в запас наказом Командування ВМС ВСУ №117 від 14.07.2006 року (а.с.11).

Вказана довідка ГУ ПФУ в Одеській області при вирішенні питання наявності страхового стажу у позивача не прийнята як доказ наявності такого стажу з посиланням на Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі Закон №1207-VII).

Відповідно до вказаного Закону №1207-VII та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 №254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіями.

Згідно зі ст.1 Закону №1207-VII тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 Закону №1207-VII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Між тим, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської областi вiд 06.06.2022 по справі №509/1351/22, яке набрало законної сили 07.07.2022, встановлено факт проходження військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 в періоди з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 року.

В рішенні Овідіопольського районного суду Одеської областi суду зазначено, що встановлення юридичного факту проходження військової служби має юридичне значення для реалізації заявником свого права на призначення пенсії. Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд застосував загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини.

При розгляді повторної заяви позивача ГУ ПФУ в Кіровоградській області рішенням від 15.07.2022 ГУ ПФУ про відмову у призначенні пенсії №57, відмовило у призначенні пенсії з підстав того, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської областi вiд 06.06.2022 справа №509/1351/22 не зобов`язано зарахувати данi перiоди до страхового стажу, а також того, що для зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 24.02.2004 по 27.09.2006 необхідна довідка про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені суми страхових внесків.

Суд вважає, що рішення відповідачів є неправомірними та підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1,2 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, згідно з ч.5 ст.242 («Законність і обґрунтованість судового рішення») КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням цих положень КАС України, суд вважає необхідним до спірних правовідносин застосувати висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 03.06.2021 року по справі №263/1627/17 та від 08.12.2021 року по справі №560/3907/19.

Зокрема, аналізуючи питання застосування ч.1-3 ст.9 Закону №1207-VII колегія суддів звернула увагу на положення ч.4 ст.9 Закону №1207-VII, відповідно до якої встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України (п.38 постанови від 08.12.2021 року по справі №560/3907/19).

У зв`язку з цим, Верховний Суд у вказаних постановах вважав за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Верховний Суд зазначив, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Зазначені правові висновки викладені також в інших постановах Верховного Суду з аналогічних спірних правовідносин (від 17.07.2019 у справі №654/1278/17, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 04.03.2020 у справі №235/2008/17).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки довідки, виданої військовим комасаріатом, що знаходяться на окупованій території, оскільки її не прийняття призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на належне пенсійне забезпечення та відповідно дійшов висновку щодо протипавності дій ГУ ПФУ по не зарахуванню до страхового стажу позивача періоди його служби відповідно до наданої довідки, що призвело до відмови у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу та зобовязання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати вказані періоди в страховий стаж позивача.

Згідно із пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Отже, під час вирішення питання щодо призначення пенсії, органи Пенсійного фонду зобов`язані збирати, перевіряти певні обставини та відомості, які необхідні для вирішення питання щодо призначення пенсії, для чого останньому надається тримісячний термін. При цьому, суд вважає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку наданих довідок у зв`язку із фактичним знаходженням установи та первинних документів на тимчасово окупованій території не може бути підставою для відмови у прийнятті вказаної довідки, оскільки така відмова призвила до порушення гарантованого Конституцією України права позивача на пенсійне забезпечення. Відповідач як субєкт владних повноважень при вирішення питання про призначення пенсії позивачу не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд вважає неправомірним посилання ГУ ПФУ в Кіровоградській області у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 15.07.2022 №57 як на підставу відмови у призначенні пенсії позивачу необхідність подання заявником довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені суми страхових внесків за період з 24.02.2004 по 27.09.2006. При цьому суд виходить з наступного.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, зокрема, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами Дія Сіті, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру.

За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.

Відповідно до ч.5, 6 ст.20 Закону №1058-ІV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.

Згідно положень ст. 106 Закону №1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на страхувальника.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

При цьому суд вважає необхідним застосувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2019 року по справі №688/947/17.

Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст.106 Закону №1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Відтак, фактично внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже, періоди проходження військової служби з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача для обчислення розміру пенсії.

У відповідності до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних позивачем рішень та наявності підстав для їх скасування, обов`язку ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати періоди проходження військової служби з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 до страхового стажу позивача для обчислення розміру пенсії при розгляді його заяви від 04.01.2022 року.

Висновком суду є також наявність права у позивача на призначення пенсії з 10.10.2021 року. Суд вважає безпідставними доводи представника ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії саме з 10.10.2021, оскільки відповідно до ч.1 ст.45 Закону 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно матеріалів справи позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком 04.01.2022, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку (09.10.2021).

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди проходження військової служби з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 04.01.2022 року, з врахуванням наведених обставин та висновків суду.

Статтею72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З відповідачів підлягає стягненню за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 450,00грн з кожного.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборгна, 7А, м. Кропивніцький, 25009, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.01.2022 №57 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 15.07.2022 №57 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди проходження військової служби з 05.08.1981 по 17.02.1999 та з 24.02.2004 по 27.09.2006.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2022 року про призначення йому пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 450,00 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 450,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва