Справа № 420/24312/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі 7725,25грн, середній заробіток за час затримки виплат вихідної допомоги при звільненні з 02.11.2021 року по день фактичного розрахунку.

Позивач зазначив, що він працював з 04.04.2005 року в органах прокуратури Одеської області. У зв`язку із створенням окружних прокуратур і припиненням місцевих прокуратур шляхом реорганізації з 15.03.2021 згідно наказів Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш, №39 та №40, наказом керівника Одеської обласної прокуратури №701к вiд 12.03.2021 йому тимчасово визначено робоче місце в Ізмаїльській окружнiй прокуратурі Одеської області, де він і працював до видання наказу від 20.10.2021 №2331к, яким його звільнено з посади, у зв`язку з не завершенням проходження атестації, передбаченої Законом України №113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури».

Водночас, відповідачем на момент звільнення не здійснено повний розрахунок - виплату всіх належних йому сум, а саме вихідної допомоги. На переконання позивача, вказаний факт свідчить про порушення гарантованих конституцією прав, а тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача вихідну допомогу у сумі 7725,25 грн, а також середній заробіток за час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків (а.с.61-62).

Ухвалою суду від 22.12.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та провадження по справі відкрите, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.108).

Ухвалою суду від 25.01.2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви від 20.01.2022 року за вх. № ЕП/1929/22 про вжиття заходів для направлення йому відзиву на позову або надіслання йому копії відзиву, здійснену судом з оригіналу, наданого суду, на його поштову адресу та паралельно на його електрону адресу (а.с.121-124).

Ухвалою суду від від 21.02.2022 року відмовлено представнику Одеської обласної прокуратури у задоволенні клопотання про розгляд в порядку загального позовного провадження справи №420/24312/21. Зупинено провадження у справі №420/24312/21 до набрання законної сили рішення у справі №420/24321/21 за позовом позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 14.11.2022 поновлено провадження по справі №420/24312/21.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначив, що вимоги позивача ґрунтуються на статті 44 КЗпП України. Відповідно до вказаної норми, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1,2 і 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Однак, позивач не був звільнений із зазначених підстав. Так, позивача не звільняли за нормами КЗпП України, у наказі про звільнення та інших документах відсутнє посилання на вказані норми. Відтак, на переконання відповідача, у позивача не виникло право на отримання вихідної допомоги.

Представник відповідача зазначає, що позивача звільнено з підстав, передбачених п.п.2 п.19 Розділу II. Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (у разі неуспішного проходження атестації). Прокуратура порушила б закон, якщо б не зазначила цієї статті при формулюванні причини звільнення. Юридичним фактом, що зумовило звільнення позивача на підставі п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», у даному випадку було неуспішне проходження ним атестації. Цей юридичний факт є відмінним від того, у зв`язку з яким ст.44 Кодексу законів про працю України передбачено виплату вихідної допомоги.

До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наполягав на задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів, наведених у відзиві, при цьому, доводи викладені у позові жодним чином відповідачем не спростовані.

Представник позивача акцентував увагу на тому, що фактично звiльнення прокурорів на підставі п.п.2 п.19 розділу I «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прирівняно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, що також передбачає виплату вихідної допомоги при звiльненнi, передбаченої ст. 44 КЗпП України.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02.04.1999 року, а.с.15).

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 04.04.2005 до 01.11.2021 працював в органах прокуратури України, та звільнений з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури (а.с.16-17).

ОСОБА_1 було призначено на посаду прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури наказом заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області Д. Сакварелідзе №3230к від 15.12.2015 року (а.с.20).

10.10.2019 року позивачем подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (а.с.22).

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури №701к від 12.03.2021 у зв`язку із створенням окружних прокуратур і припиненням місцевих прокуратур шляхом реорганізації з 15.03.2021 згідно наказів Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш. №39 та №40, прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Ізмаїльській окружній прокуратурі Одеської області (а.с.23).

П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, вiдповiдно до вимог пунктів 13, 16, 17 розділу II Закону №113-IX, пункту 6 розділу І, пунктів 5, 6 розділу III Порядку №221, прийнято рішення від 13.09.2021 №192 про неуспішне проходження прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 атестації (а.с.21).

Наказом Одеської обласної прокуратури від 20.10.2021 №2331-к ОСОБА_1 звiльнено з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури, як підставу його видання зазначено підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні Положення» Закону №113-IX, та рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 №192.

На вказаному наказі позивач зазначив, що її копію наказу отримав 01.11.2021 року, з наказом не згодний (а.с.19).

05.11.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою за вхід. №59300-21 щодо виплати вихідної допомоги при звільненні та з інших питань, за результатом розгляду якої позивача листом від 11.11.2021 року повідомлено, що у разі звільнення прокурорів, які не пройшли атестацію, згідно з вимогами пункту 19 розділу II Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходiв iз реформи органів прокуратури» виплата вихідної допомоги не передбачена (а.с.42).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 після його звільнення 03.12.2021 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовами:

- до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги при звільненні в розмірі 7725,25грн, середнього заробітку за час затримки виплат вихідної допомоги при звільненні з 02.11.2021 року по день фактичного розрахунку (дана справа №420/24312/21);

- до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії (справа №420/24321/21).

У в`язку з відкриттям провадження по справі №420/24321/21 щодо поновлення позивача на посаді в органах прокуратури, провадження по даній справі №420/24321/21 було зупинено до набрання законної сили рішення по справі №420/24321/21.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №420/24321/21 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме:

визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано рiшення П`ятнадцятої кадрової комiсiї обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №192 вiд 13.09.2021 «Про неуспішне проходження прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів місцевих прокуратур та не допущення до проходження наступного етапу проходження співбесіди»;

визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури №2331к вiд 20.10.2021 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходiв iз реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 з 01 листопада 2021 року;

поновлено з 02.11.2021 року ОСОБА_1 на посадi прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з визначенням йому робочого місця в Ізмаїльській окружній прокуратурі Одеської області;

стягнуто з Одеської обласної прокуратури середній заробіток ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 по день прийняття судом рiшення про поновлення на роботі у розмірі 62170,03 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022 року по справі №420/24321/21 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури - залишені без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №420/24321/21 змінено, викладений абзац п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 року по 07.07.2022 року у розмірі 64 009,38 грн». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 залишено без змін.

Таким чином, на час розгляду данної справи, провадження по якій поновлено, та предметом розгляду якої є визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення вихідну допомогу при звільненні, - скасовані накази про звільнення позивача, він поновлений на посаді та на його користь стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 року по 07.07.2022 року.

Умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст.51 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 51 Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-ІХ) статтю 51 Закону №1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Відповідно до п.п.2 п.19 Розділу II. Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Законом №1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, у тому числі з підстави прийняття рішення кадровою комісією про неуспішне проходження атестації.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15, яка є сталою судовою практикою, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

За змістом статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Законом №113-IX було внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2021 по справі №260/1890/19, предметом розгляду якої було питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами ст.44 КЗпПУ) при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, та дійшов висновку, що зміни до КЗпП України, внесені Законом №113-IX, не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

У той же час у вказаному рішенні Верховного Суду зазначено, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Основним завданням такої державної гарантії як виплата вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Судом встановлено, що позивач не отримав вихідну допомогу та звернувся до суду з даним позовом.

Одночасно позивач оскаржив незаконне звільнення та поновлення на роботі.

Саме за відсутністю мети використання позивачем вихідної допомоги провадження по справі було зупинено до вирішення по суті справи про поновлення його на посаді.

Тобто позивачу на час розгляду даної справи не була виплачена вихідна допомога, але у той же час рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №420/24321/21 ОСОБА_1 поновлено з 02.11.2021 року на посадi прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з визначенням йому робочого місця в Ізмаїльській окружній прокуратурі Одеської області. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури середній заробіток ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 по день прийняття судом рiшення про поновлення на роботі, з урахуванням постанови апеляційної інстанції від 11.10.2022 року, - у розмірі 62170,03 грн.

За практикою Верховного Суду (зокрема постанова від 12.08.2020 року по справі №306/1325/18) виплачена вихідна допомога не повертається у разі поновлення працівника на роботі.

Проте позивачу вихідна допомога виплачена не була, але він поновлений на посаді в органах прокуратури на час розгляду справи та на його користь стягунута середня заробітна плата за час вимушеного прогулу.

Суд вважає, що при встановлених обставинах відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки задоволення позову не буде відповідати меті та суті встановленої державою гарантії у вигляді виплати вихідної допомоги, та відповідно відповідати законності та обгрунтованності. Поновлення позивача на посаді в органах прокуратури унеможливлює задоволення позовних вимог та виплату йому вихідної допомоги.

При цьому, суд в силу приписів вважає необхідним на підставі ч.5 ст.242 КАС України врахувати правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 01.08.2022 по справі №460/4239/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням.

Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 11.11 2021 року позов задовольнив повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022 року позовну заяву залишено без розгляду відповідно до положень частин 2,3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Верховний Суд постанові від 01.08.2022 по справі №460/4239/21 зазначив, що спірні правовідносини у справі склались щодо права прокурора після звільнення на виплату вихідної допомоги та з цього приводу Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію у постановах від 23.12.2020 року у справі №560/3971/19, від 21.01.2021 року у справі №260/1890/19, від 15.04. 2021 року у справі №440/3166/20, від 24.06.2021 року у справі №420/4887/20 щодо наявності права у прокурорів у разі звільнення за п.9 ч.1 ст.51 Закону «Про прокуратуру» на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст.44 КЗпПУ.

Верховний Суд у справі №460/4239/21 вирішував питання правомірності застосування судом апеляційної інстанції частин 2,3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, але у той же час зазначив, що Восьмий апеляційний адміністративний суд правильно звернув увагу на те, що позивача рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року у справі №460/6862/20, зміненого постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 року, поновлено на посаді з 20.08.2020 року, що унеможливлює задоволення позовних вимог та виплату йому вихідної допомоги.

Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення 11.11.2021 року в цій справі.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення позивача з 02.11.2021 року на посаді зі стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу унеможливлює виплату йому вихідної допомоги при звільненні. Позивач вважається таким, що з 02.11.2021 року має статус працевлаштованого та такого, що отмував заробітну плату. Відповідно не підлягають задоволенню як похідні вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст.139 КАС України, за результатами розгляду даної справи, не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,12,13,241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.