Справа № 460/32334/22
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.М. Дудар, за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Дремлюга Ю.С.,
відповідача: представники Овдійчук О.О., Накопалов Є.О., Єрмошкіна Л.І., Прокопчук В.М., Удовиченко Ю.М.,
розглянувши у підготовчому засіданні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом
доГоловного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
У провадженні суду перебуває адміністративна справа ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - відповідач) про стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позивач просить суд:
- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 137156грн 56коп. як сплату всіх сум при звільненні 10.11.2020;
- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 368497грн 99коп. як середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2020 по 27.09.2022;
- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 368497грн 99коп. як середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 28.09.2022 по день прийняття рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні позивача, що є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу законів про працю України.
Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.
Під час підготовчого провадження відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Клопотання обґрунтоване тим, що за своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, а тому гарантії щодо строку звернення до суду, передбачені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) на спірний випадок не поширюються. Натомість, слід застосовувати ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) спеціальну норму, що передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
У підготовчому засіданні представники відповідача підтримали подане клопотання та пояснили суду, що ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів з 10.11.2020 з моменту звільнення. Позовну заяву у цій справі було подано через 22 місяці після звільнення без подання заяви про поновлення строку звернення до суду, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.
Представник позивача проти задоволення клопотання заперечив, зазначив, що відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачем при звільненні, а тому у цьому випадку застосовується норма ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.
Отже, порядок та умови оплати праці державних службовців врегульовано спеціальним законодавством.
Поряд з цим, нормами спеціального законодавства не визначено питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вказаних осіб.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
За змістом ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Також у цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, для обрахунку строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення ст.233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Судом встановлено, що наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 10 листопада 2020 року №317-то "Про звільнення ОСОБА_1 " було звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області за угодою сторін 10 листопада 2020 року.
Зазначений наказ оголошено наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10 листопада 2020 року №435-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Пунктом 2 наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10 листопада 2020 року №435-к доручено фінансовому управлінню виплатити ОСОБА_1 компенсацію за ряд невикористаних щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток.
Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача усіх належних позивачу сум при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.
Отже, між сторонами існує спір про розміри належних звільненому працівникові сум.
Відтак, підстави стверджувати про проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні відсутні, оскільки такий розрахунок ним оспорюється.
Аналізучи положення ст.116, 117 КЗпП України, а також враховуючи те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.
У сукупності викладеного, суд дійшов висновку про те, що строк звернення до суду позивачем щодо жодної з вимог пропущено не було, відповідно зазначені відповідачем підстави для залишення позову без розгляду відсутні.
Керуючись статтями 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Дудар