Справа № 120/7131/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 листопада 2022 р. Справа № 120/7131/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018,2020,2021 та 2022 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 162 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 12.08.2022 року, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018,2020,2021 та 2022 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 162 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 12.08.2022 року; визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 12.08.2022 року, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 12.08.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що його 12.08.2022 року звільнено звільнено зі служби в поліції. Однак при звільненні позивачеві не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018,2020,2021 та 2022 року, основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік, 2021 рік та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо здійснення нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані ним дні відпусток. Відповідач у відповідь на запит повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати зазначеної компенсації.

Ухвалою суду від 12.09.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.09.2022 року за вх.№46529/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що відповідно до Закону України "Про національну поліцію" та Наказу Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" виплата поліцейським грошової компенсації передбачена виключно за невикористану відпустку в році звільнення. Компенсація ж за невикористані відпустки за минулі роки поліцейським при звільненні не передбачена, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачеві такої компенсації за роки, які передують року його звільненню. Щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018,2020,2021 та 2022 роки, то відповідач, з посиланням на постанову Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №545/1881/16-а, зауважує, що право поліцейського на отримання зазначеної компенсації ані Законом України "Про відпустки", ані будь-яким іншим законом не передбачено. З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Наказом відповідача від 10.08.2022 року №130 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 12.08.2022 року.

Відповідно до довідки №1764/12/02-2022 від 12.08.2022 року, виданої відповідачем, позивачем станом на 12.08.2022 року не використано щорічну основну відпустку терміном 3 доби за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 09 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 15 діб за 2021 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни за 2018,2020,2021 та 2022 роки терміном 14 діб кожна.

19.08.2022 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо здійснення нарахування та виплати позивачеві грошової компенсації за вищевказані невикористані відпустки.

29.08.2022 року відповідач, за результатами опрацювання адвокатського запиту, повідомив про відсутність підстав для виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні відпусток за роки, що передують року звільнення. Крім того, зазначив, що додаткова відпустка, яку надають учасникам бойових дій не належить до категорій щорічних і надається понад щорічні основну та додаткові відпустки. У разі невикористання вона не переноситься на наступний календарний рік, не продовжується в разі хвороби працівника, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.

Позивач, вважаючи проти правними дії відповідача щодо ненарахування грошової компенсації за невикористані відпустки, звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Закон України від 15.11.1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам.

Згідно зі ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст. 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст.16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст. 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1ст. 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Ч. 1-4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отже, Законом № 580-VIII чітко не визначено, за яку конкретно відпустку виплачується грошова компенсація.

Ч. 1 та 2 ст. 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 року №260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

П. 3 розділу І Порядку №260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4)премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами п. 8 розділу III Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Положеннями абз. 7 та 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Таким чином, Порядком №260 також чітко не визначено, за яку конкретно відпустку виплачується грошова компенсація.

Предметом спору в межах даної справи є невиплата позивачеві грошової компенсації за невикористані відпустки за роки, що передують року звільнення.

Судом встановлено, що відповідач відмову у виплаті позивачеві грошової компенсації за невикористані дні відпусток аргументує відсутністю підстав для такої виплати за роки, що передують року звільнення. Крім того, зазначає, що додаткова відпустка, яку надають учасникам бойових дій не належить до категорій щорічних і надається понад щорічні основну та додаткові відпустки. У разі невикористання вона не переноситься на наступний календарний рік, не продовжується в разі хвороби працівника, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.

Так, щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018,2020,2021 та 2022 роки, суд зазначає таке.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Як передбачено п. 12 ст. 12 цього Закону учасникам бойових дій надаються право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відтак, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 № 303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини стосовно отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, припиняється.

Разом із тим, суд зазначає, що норми Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та володіла статусом учасника бойових дій, судом також враховуються правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі № 200/1175/20-а.

Зокрема, Верховний суд зазначив що, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про відпустки» і статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, твердження відповідача, що невикористана відпустка як учасника бойових дій не замінюється грошовою компенсацією є безпідставними.

Виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки. Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 162 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 12.08.2022 року, суд керується наступним.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки судом задоволено, відповідно позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 162 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 12.08.2022 року, також підлягають задоволенню.

Стосовно виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 12.08.2022 року, суд зазначає, що з аналізу ст. 93 Закону № 580-VIII та вищенаведених норм трудового законодавства слідує, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. У свою чергу, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику (поліцейському) використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, у тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в його праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Крім того, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанова від 19.01.2021 року по справі № 160/10875/19 та від 04.02.2021року у справі №160/5393/19, зокрема стосовного того, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав щорічну основну відпустку терміном 3 доби за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 09 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 15 діб за 2021 рік, а тому набув право на отримання грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки. Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік підлягають задоволенню.

З метою належного захисту прав позивача суд доходить до висновку про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 12.08.2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законами України "Про відпустки", "Про Національну поліцію", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Порядком та умовам виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 року №260, та ст 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позову заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 162 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 12.08.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018,2020,2021 та 2022 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 162 Закону України "Про відпустки", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 12.08.2022 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 12.08.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік та 2021 рік, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 12.08.2022 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.11.2022 року

Суддя Маслоід Олена Степанівна