Справа № 320/7716/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року № 320/7716/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон»

до Одеської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» з позовом до Одеської митниці, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВМО №1 митного поста «Південний-порт» Одеської митниці про коригування митної вартості товарі №UА500130/2022/000004/2 від 14.01.2022.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позов мотивовано протиправністю коригування контролюючим органом митної вартості імпортованого позивачем товару, незважаючи на надання декларантом усіх необхідних документів для митного оформлення та визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, та порушенням контролюючим органом приписів законодавства, що регламентує митну справу в Україні, у зв`язку із безпідставним застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваного рішення без наявності для того встановлених митним законодавством підстав.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказав, що додані позивачем до митної декларації документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірне рішення прийняте митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 02.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 09.11.2022 клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 10.11.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача про участь судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон», ідентифікаційний код 43106699, місцезнаходження: 08467, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, село Чопилки, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 35, зареєстровано як юридична особа 10.07.2019, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0002051.

Основним видом діяльності товариства є 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний).

Згідно із умовами договору купівлі продажу №12/10/21 M від 12.10.2021 та доповнення №1 до нього, укладених між компанією Astra Industrial Complex Co.,ltd for Fertilizer and Agrochemicals (ASTRACHEM) (далі - Продавець) і ТОВ «Фірма Ерідон» (далі - Покупець), позивач зобов`язується купити та прийняти добриво мінеральне AstraNorus 10-35-2+2Zn+2MgO+5S в кількості 24 т та добриво AstraNorus 15-15-15+11S в кількості 24 т (далі Товар).

В розділі «Ціна» договору купівлі продажу передбачено, що Astra Industrial Complex Co.,ltd for Fertilizer and Agrochemicals (ASTRACHEM) продає, а ТОВ «Фірма Ерідон» купує товар за ціною: AstraNorus 10-35-2+2Zn+2MgO+5S 670 USD/т, AstraNorus 15- 15-15+11S 525 USD/т, загальна сума 28 680 USD.

В договорі купівлі продажу сторони передбачили, що поставка товарів мала здійснюватися на умовах CIF Одеса в строки від 30.10.2021 до 15.12.2021. Відповідно до доповнення №1 до договору купівлі продажу, сторони змінили строки поставки - від 31.10.2021 до 21.01.2022.

Пунктом «Умови платежу» договору купівлі продажу передбачено, що передплата у розмірі 100% від загальної вартості Товару повинна бути отримана продавцем до 21.10.2021.

ТОВ «Фірма Ерідон» було сплачено 100% від суми 28 680 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №119 від 21.10.2021.

Продавцем здійснено відвантаження продукції на транспортне судно в місці відправки.

ТОВ «Фірма Ерідон» подано до митного поста Одеської митниці такі документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 12.10.2021 №12//10/2021, рахунок-фактура (інвойс) від 17.11.2021 №8769, страховий поліс №31/MO/000393/65 від 14.12.2021, експортна декларація №11182 від 12.12.2021, Certificate of Аnalysis від 01.11.2021, копія митної декларації країни відправлення №11182 від 12.12.2021, висновок ДП «Держзовнішінформ» №112/6 від 11.01.2022, платіжне доручення в іноземній валюті №119 від 21.10.2021 на суму 28 680 дол. США, прайс лист виробника з цінами на сезон 2022 року.

Однак, відповідач виявив розбіжності у документах та прийняв рішення про коригування митної вартості товару від 14.01.2022 за №UA500130/2022/000004/2, яким митну вартість товару визначено за резервним методом. Згідно із рішенням здійснено коригуванням митної вартості виходячи із вартості за одиницю 1,225 дол. США/кг, загальна сума поставки 58 800,00 USD.

Вважаючи такі рішенням відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Основним нормативним актом, що регламентує питання митної справи, є Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша). Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга). У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (пункти 1-8 частини третьої). У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію) (частина четверта).

Згідно статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша). Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу(частина друга). За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя). Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю (частина п`ята). Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (частина перша). Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя). Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта). У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу(частина п`ята). При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста).

Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (пункти 1-4).

Згідно частини першої статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

VI. Оцінка суду

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Вказане відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-УІ "Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства, митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, від 30.06.2015 року у справі №21-591а15 (814/283/14).

Митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Дослідивши оскаржуване рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500130/2022/000004/2 від 14.01.2022, суд зазначає таке.

Щодо посилань головного інспектора в рішенні, що згідно наданих Certificate of Аnalysis від 01.11.2021 дата виготовлення 11 місяць 2021 року, дата видачі документа відсутня, строк виготовлення не відповідає вимогам контракту (не раніше ніж за 3 місяці до дати поставки Товару Покупцю).

Інспектор керувалась незначною розбіжністю між датою виробництва Товару, вказаною у Сертифікаті походження Товару від 21.11.2021 та датою його фактичної поставки 14.01.2022. Але така розбіжність може свідчити тільки про незначне відхилення Постачальником від вимог до самого Товару та неповне виконання умов зобов`язань передбачених сторонами в договорі, і жодним чином не впливає на фактичні показники для визначення ціни Товару, в тому числі й згідно документів, які супроводжують Товар.

Тобто Certificate of Аnalysis не є документом, який впливає на визначення вартості товару, а його наявність чи відсутність жодним чином не спростовує той факт, що вартість товару мала бути визначена за основним методом ціною договору.

Щодо тверджень головного інспектора про те, що до митного оформлення не надано жодного документа підтверджуючого передплату.

Передоплатою товару є сплата покупцем вартості товару до його поставки (передачі покупцю).

Як свідчить подане позивачем платіжне доручення в іноземній валюті №119 від 21.10.2021, товар оплачено повністю. Той факт, що платіжне доручення було надано відповідачу також підтверджується, серед іншого, скаргою на рішення про коригування митної вартості товарів з повним пакетом необхідних та додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

При цьому, навіть відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2018 року у справі №803/49/16.

Отже, умови здійснення оплати та можливі їх порушення відносяться до господарських взаємовідносин сторін та можливі випадки порушення оплати можуть лише зазначати про порушення господарських взаємовідносин між сторонами зовнішньоекономічного контракту та жодним чином не стверджувати про можливі митні порушення.

Щодо тверджень відповідача про те, що товар надійшов на територію Украйни в порт Південний 03.01.2022, тобто з порушення строків передбачених в договорі.

Згідно з доповненням №1 до договору купівлі продажу, датою поставки сторони погодили до 21.01.2022.

При цьому, ні в наданих позивачем документах, ні в обґрунтуванні коригування митної вартості інспектором не зазначено, чи вплинуло фактично або чи могло взагалі яким-небудь чином вплинути таке порушення строків поставки на зміну ціни Товару.

В свою чергу, обов`язком митного органу є здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості, а не здійснення контролю за дотриманням строків виконання господарської операції та вчасного виконання постачальником умов договору, адже ці обставини знаходяться поза волею ТОВ «Фірма Ерідон», і залежать від дій постачальника або транспортної компанії.

Крім того, в правилах міжнародної торгівлі не передбачено звільнення постачальника від взятих на себе обов`язків, зокрема з поставки товару, у зв`язку з невчасним виконання зобов`язань з поставки товару, та звільнення покупця від обов`язку сплатити вартість товару.

Слід зазначити, що укладений договір купівлі продажу не містить жодних умов щодо збільшення ціни Товару, якщо товар був би не вчасно доставлений.

Отже, обставина щодо строку поставки товару сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару.

Щодо тверджень головного інспектора про те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

В розділі «ціна» договору купівлі продажу передбачено, що Astra Industrial Complex Co.,ltd for Fertilizer and Agrochemicals (ASTRACHEM) продає, а ТОВ «Фірма Ерідон» купує товар за такою ціною: AstraNorus 10-35-2+2Zn+2MgO+5S 670 USD/т, AstraNorus 15-15-15+11S 525 USD/т, загальна сума контракту 28 680 USD.

Згідно пункту договору «Пакування та маркування», товар повинен бути упакований в поліетиленові біг-беги, маркування повинно бути виконано українською мовою.

Вказане безсумнівно підтверджує те, що вартість пакування включено до ціни товару і не потребує внесення додаткових даних для визначення складової митної вартості. Так, зокрема, ні договір, ні будь-який із наданих позивачем документів не містять вказівок (прямих або побічних) на те, що Товар прямує, постачається, обліковується, оплачується окремо від пакування (тари) або має бути повернуто постачальнику після здійснення поставки тощо.

Для підтвердження вартості Товару : добриво AstraNorus 10-35-2+2Zn+2MgO+5S-670 дол. США/т, Добриво AstraNorus 15-15-15+11S- 525 дол. США/т відповідачу було додатково надано: прайс лист б/н на 2021-2022 від 15.09.2021.

З поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару), а відтак витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

При цьому, відповідачем не доведено понесення позивачем додаткових витрат на упаковку товару, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Отже, у наданих до митного оформлення документах наявна інформація щодо включення даних складових митної вартості до ціни, що підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого у відповідача були всі можливості перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

Тобто, вимога митного органу про надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, за умови включення вартості пакування до ціни товару, є безпідставною та нічим не обґрунтованою.

Таким чином в цьому випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі №815/6794/17 і в постанові Верховного Суду від 18.12.2019, справа №160/8775/18.

Інспектором скориговано ціну товару до рівня митної вартості подібних товарів від того ж виробника «Astra Industrial Complex Co.,ltd for Fertilizer and Agrochemicals (ASTRACHEM)», яка є більшою та становить 1, 225 дол. США/кг.

Позивач за роз`ясненням звернувся до офіційного представника виробника в Україні ТОВ «Aстракем Україна», що являється єдиним офіційним експортером добрив виробника «Astra Industrial Complex Co.,ltd for Fertilizer and Agrochemicals (ASTRACHEM)» (Саудівська Аравія).

В наданій ним відповіді, зокрема, наявна інформація про товар, що ввозився за МД №UA100690/2021/300757 від 24.05.2021, в якій товар являє собою водорозчинне порошкове добриво в упаковках по 25 кг з формулами 10-52-10 ТЕ та 20-20-20 ТЕ, торгівельної марки Лібро. Однак, методика внесення водорозчинних добрив та добрив в формі гранул, кардинально відрізняються одна від одної, витрати водорозчинних добрив як правило значно нижчі ніж витрати добрив в формі гранул, а тому вартість водорозчинних добрив завжди вища. Світова практика ринку добрив показує, що вартість водорозчинних добрив може в 2-3 рази перевищувати вартість гранульованих добрив. Також різниця в формулах добрив суттєво впливає на вартість.

Отже, головний інспектор під час визначення рівня митної вартості керувалася вартістю товарів, що відрізняються своїми якісними та кількісними характеристиками (формула продукту, препаративна форма, розфасовка та методика застосування).

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, та не вказав яку саме складову митної вартості неможливо встановити зі змісту поданих документів.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500130/2022/000004/2 від 14.01.2022, тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи це пропуском позивачем строку на оскарження рішення про коригування митної вартості товару №UA500130/2022/000004/2 від 14.01.2022.

Розглянувши це клопотання, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2022 позивач вжив заходи досудового врегулювання спору, а саме: направив скаргу до Одеської митниці.

У відповідь на скаргу, відповідач надав лист №7.10-2/15-02/13/5873 від 01.03.2022, який був отриманий позивачем 31.05.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відтак, враховуючи викладене, останнім днем строку на звернення до суду з цим позовом був 31.08.2022, натомість позивач звернувся до суду 30.08.2022, що підтверджується відтиском печатки Київського окружного адміністративного суду.

Отже, дослідивши вказане, суд констатує, що позивач звернувся до суду з цим позовом у строк.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2 481,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ВМО №1 митного поста «Південний-порт» Одеської митниці про коригування митної вартості товарі №UА500130/2022/000004/2 від 14.01.2022.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (ідентифікаційний код 43106699, місцезнаходження: 08467, Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Чопилки, вул. Б. Хмельницького, 35) судовий збір у сумі 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Одеської митниці (ідентифікаційний код 44005631, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата підписання та виготовлення повного тексту рішення - 11.11.2022