Справа № 443/1350/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року

справа №443/1350/21
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Потабенко В.А.,
за участю секретаря судового засідання Іванес Х.О.,

представника позивача Гівеля В.П., згідно договору,

представника відповідача 1 Мерчука Р.І., згідно наказу,

представника відповідача 2 Задерецького А.В., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 №25-ДС від 13.07.2021 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади державного службовця, провідного спеціаліста відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_4 (п. 2.4 наказу);

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного службовця, провідного спеціаліста відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2021 по дату поновлення судом на посаді;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно звільнив ОСОБА_1 з займаної посади, без достатніх правових підстав. Зазначає, що відповідно до ст. 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівник має бути попереджений не пізніше ніж за 2 місяці. Крім того, відповідачем не було враховано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі. Також позивач покликається також на ст. 87 Закону України «Про державну службу», згідно якої державний службовець звільняється на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті у разі, якщо відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Вважає, що оскільки відповідачем не дотримано 30-денного строку після попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення, оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Додатково вказує про неподання відповідачем доказів неможливості запропонувати позивачу іншу посаду.

Ухвалою від 21.02.2022 суддею відкрито загальне позовне провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 05.07.2022 замінено відповідача на належного ІНФОРМАЦІЯ_5 .

13.09.2022 за вх. № 58901 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов. Відповідач 1 заперечив проти задоволення позову, зазначив, що враховуючи той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ліквідовано шляхом реорганізації та приєднання як структурного підрозділу до ІНФОРМАЦІЯ_1 , всі працівники відділення призову (4 особи, в тому числі і ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 були звільнені наказом № 25-ДС від 13.07.2021. Оскільки відповідно до затвердженого нового штатного розпису, відділення призову у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутнє, суб`єкт призначення не мав можливості запропонувати позивачеві іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, так як згідно штатного розпису відділення призову є лише у ІНФОРМАЦІЯ_6 і на момент проведенні реорганізації всі посади були зайняті. Крім того, ОСОБА_1 двічі повідомлялась про наступне вивільнення, що підтверджено її власноручними підписами на повідомленнях від 16.06.2021 та 09.07.2021. За таких обставин, оскаржуваний наказ є правомірним і у задоволенні позову слід відмовити.

19.09.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 60207), згідно якої ІНФОРМАЦІЯ_5 не було додержано 30-денного строку для попередження позивача про наступне звільнення, не було запропоновано іншу рівнозначну або нижчу посаду відповідно до її професійної підготовки та професійних компетентностей та не було враховано її переважне право на залишення на посаді, оскільки в неї в сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком.

Протокольною ухвалою суду від 04.10.2022 залучено до участі у справі співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 .

18.10.2022 від відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечив, вважає, що відповідно до затвердженого нового штатного розпису, відділення призову у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутнє, суб`єкт призначення не мав можливості запропонувати позивачеві іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, так як згідно штатного розпису відділення призову є лише у ІНФОРМАЦІЯ_6 і на момент проведенні реорганізації всі посади були зайняті, а посада провідного спеціаліста відсутня за штатом. Крім того, ОСОБА_1 двічі повідомлялась про наступне вивільнення - 16.06.2021 та 09.07.2021. Для здійснення переведення повинна бути згода не лише державного службовця, а й суб`єкта призначення або керівника державної служби, до якої переводиться службовець. Позивач не вчиняла жодних дій для того, щоб перевестись до територіальних центрів комплектування в іншу місцевість, не зверталась із зверненнями та заявами до ІНФОРМАЦІЯ_2 або його структурних підрозділів для вирішення питання стосовно її переведення. Враховуючи все вище наведене, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

24.10.2022 за вх. № 67159 від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

27.10.2022 за вх. № 68066 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2, зміст якої є аналогічний підставам позову.

Ухвалою суду від 01.11.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.11.2022 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача 1, -2 проти задоволення позову заперечили, просили відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_1 проходила державну службу в ІНФОРМАЦІЯ_8 на посаді провідного спеціаліста відділення призову.

Згідно з витягом з наказу №25-ДС від 13.07.2021 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 Кодексу законів України про працю, на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 №Д-321/1/дск позивача звільнено з посади та припинено державну службу, у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату працівників.

Днем звільнення є 04.08.2021 перший робочий день позивача після виходу з щорічної основної відпустки.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, враховує, що обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено ч. 2 ст. 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, вказана норма КЗпП України визначає загальний порядок припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника, у разі проведення реорганізації юридичної особи.

Водночас, спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України «Про державну службу».

Статтею 83 Закону України «Про державну службу» визначені підстави для припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст.ст. 87, 871 вказаного Закону) (п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 ІНФОРМАЦІЯ_9 переформатований з 14.07.2021 у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з оскаржуваного наказу та пояснень представників сторін у справі, підставою для звільнення позивача стало скорочення штату державних службовців у зв`язку з реорганізацією ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Частиною 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 ч. 1 згаданої статті у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів.

Суд встановив, що 09.07.2021 відповідач 1 попередив позивача про наступне звільнення з посади з 09.08.2021, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 на попередженні.

Водночас, згідно з витягом з наказу №25-ДС від 13.07.2021 позивача звільнено з посади наказом від 13.07.2021 з 04.08.2021, в перший робочий день після її виходу з щорічної основної відпустки , тобто до спливу 30-денного строку, передбаченого ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Судом не береться до уваги твердження представника відповідача 1 про те, що ОСОБА_1 двічі попереджали про наступне вивільнення, а, отже, 30-денний строк, передбачений ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», було дотримано. Так, суд зазначає, що дійсно в матеріалах справи є два попередження про наступне вивільнення позивача від 16.06.2021 про звільнення 30.06.2021 та від 09.07.2021 про звільнення 09.08.2021. Однак, такі не можна вважати належними, а 30-денний строк дотриманим, оскільки повідомлення від 16.06.2021 про звільнення 30.06.2021 не забезпечувало ОСОБА_1 30-денного строку від дня попередження до дня звільнення. Що ж стосується повідомлення від 09.07.2021 про звільнення 09.08.2021, то строк, вказаний у ньому, не було дотримано самим ІНФОРМАЦІЯ_8 . Крім того, такі попередження стосуються різних дат звільнення.

Як вже суд вказував вище, особливості процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу визначаться Законом України «Про державну службу». Поряд з цим застосовуються загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що визначені КЗпП України.

У ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Стаття 492 КЗпП України передбачає, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному згаданою статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 згаданого Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 згаданого Кодексу та положення частини другої згаданої статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Суд зазначає, що надання суб`єктом призначення або керівником державного органу пропозиції зайняття вакантної посади має наслідком переведення державного службовця на таку посаду, у разі його згоди на переведення.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

В контексті вказаних норм Закону України «Про державну службу» суд зазначає, що передбачене в ст. 87 вказаного Закону право (а не обов`язок) керівника державного органу пропонувати державному службовцю вакантну посаду, не може трактуватись як можливість прийняття рішення таким керівником на власний розсуд, без будь якого обґрунтування такого рішення. При переведенні державних службовців керівник державного органу в першу чергу оцінює професійну підготовку та компетентність державного службовця.

Іншими словами, при масовому звільненні працівників у зв`язку з реорганізацією державного органу, надання переваги одним працівникам у вигляді пропозиції зайняття вакантної посади у новоствореному державному органі повинно бути належно обґрунтоване, рівно ж як і відмова у наданні такої пропозиції іншим державним службовцям, за наявності вакантних посад у цьому державному органі. Тобто, така поведінка суб`єкта призначення або керівника державного органу не повинна викликати сумніви як у державних службовців так і сторонніх осіб у неупередженості такого керівника. В іншому випадку ці дії можна вважати дискримінаційними щодо окремих державних службовців.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачу пропонувались інші рівнозначні або нижчі вакантні посади в тому самому державному органі, або рівнозначні або нижчі вакантні посади в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті).

Відповідачі не надали належного обґрунтування підстав ненадання пропозиції позивачу зайняття вакантних посад.

Крім того, відповідачами не надано доказів того, що ними при вивільненні державних службовців було проведено їх оцінку та враховано професійну підготовку та професійні якості осіб з метою уникнення упередженості та дискримінаційності при прийнятті рішень про залишення на посадах.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу державних службовців) №25-ДС від 13.07.2021 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 зі служби прийнятий відповідачем без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим, а також прийнятим без дотримання принципу рівності перед законом та є дискримінаційним, і з таких підстав є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим судом не береться до уваги твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 мала переважне право на залишення на посаді, оскільки в неї в сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком, в зв`язку з неподанням нею відповідних доказів.

Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з того, що позивача звільнено протиправно, то існують достатні підстави для поновлення її на посаді, яку вона займала раніше провідного спеціаліста відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо дати поновлення позивача на посаді суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді, починаючи з 05.08.2021, тобто з наступного дня за днем звільнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. На виконання зазначеного припису рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Щодо зобов`язання відповідачів виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що приймаючи рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.09.2022 №ф/7509 середньоденна заробітна плата позивача становить 470,51 грн., середньомісячна заробітна плата - 9880,71 грн.

Звідси, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить 150563,20 грн. без урахування податків і зборів (470,51 грн. * 320 робочих днів (час вимушеного прогулу з 05.08.2021 по 02.11.2022 день, що передує дню поновлення позивача на посаді), яку слід стягнути з відповідача 2, оскільки саме ним здійснюється виплата заробітної плати та грошового забезпечення районним територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки.

Суд зазначає, що рішення в частині виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 9880,71 грн. без урахування обов`язкових платежів та податків необхідно допустити до негайного виконання.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу державних службовців) №25-ДС від 13.07.2021 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_4 з 05.08.2021.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2021 по 02.11.2022 у розмірі 150563 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 20 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 9880 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 71 коп. допустити до негайного виконання з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.11.2022.

Суддя Потабенко В.А.