Справа № 420/6941/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6941/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представників апелянта/відповідача - , позивача -

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року (суддя Танцюра К.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 22.03.2021) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.10.2019 року за №№, , , , , , рішення від 30.10.2019 року №, вимогу про сплату боргу №Ф- від 30.10.2019 року про застосування штрафних санкцій, якими визначено додаткові податкові зобов`язання (донараховані податки і збори та штрафні санкції) у сумі 2 684 136,22 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про те, що спірні ППР ухвалені іншим державним органом, який не є правонаступником ДФС України, та із пропуском встановленого законом строку.

Апелянт також звергнув увагу, що надав на акт перевірки, на підставі якого винесено спірні рішення, письмове заперечення, відповідь на яке не отримав. А тому вважає, його доводи, викладені в запереченні, вважаються повністю прийнятими на користь платника податків і законних підстав для ухвалення оскаржених податкових повідомлень-рішень щодо донарахування податків, зборів і штрафних санкцій та вимоги щодо їх сплати не існує.

Щодо висновків ГУДФС за наслідками перевірки апелянт стверджує, що за помилки оформлення Книги обліку та порядку програмування РРО, у випадку їх наявності, чинним законодавством не передбачені донарахування податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій за несплату цих донарахованих грошових зобов`язань. Висновки ГУДФС щодо донарахування податку на доходи та похідних від нього податків і зборів ґрунтуються на припущеннях та суперечать приписам чинного законодавства, а отже - є помилковими та передчасними.

Обґрунтовуючи порушення норм процесуального права апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглянув справу без повідомлення сторін у справі про поновлення провадження, без виклику до суду та без повідомлення про час та дату розгляду справи; безпідставно переклав тягар доказування з відповідача на позивача по цій категорії справ; не врахував та не надав оцінки доводам позивача щодо суттєвих обставин справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі пункту 77.1 статті 77 ПК України, відповідно до направлення від 01.08.2019 року №5099 та наказу від 19.07.2019 року №5774, виданих ГУ ДФС в Одеській області, та плану-графіка проведення планових документальних виїзних перевірок фізичних осіб-підприємців на 2019 рік, посадовою особою ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року, та Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року.

За результатами перевірки складено акт від 09.09.2019 року №13/15-32-13-04/ НОМЕР_1 (т. І а.с. 17-29), за висновками якого плановою перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

- пункту 44.3 статті 44 ПК України - незабезпечення зберігання первинних облікових документів;

- пунктів 177.2, 177.4 та 177.10 статті 177 ПК України, пункту 6 статті 128 ГК України - встановлено включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки перекручених даних, неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2017 та 2018 роки;

- пункту 11 статті 3 Закону України від 06.06.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" - проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів та обліку їх кількості;

- пункту 1 статті 3 Закону України від 06.06.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" - здійснення реалізації продовольчих товарів (надання послуг) за безготівкові кошти (із застосуванням платіжних карток) без застосування РРО;

- пунктів 177.2, 177.4 та 177.10 статті 177 ПК України - занижено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 1 773 769,95 грн. за 2018 рік в сумі 32 619,98 грн.;

- підпункту 176.2 "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України - встановлені випадки невірного відображення ідентифікаційних номерів платників у податкових розрахунках за формою №1 за 1 квартал 2017 року, 1, 3, 4 квартали 2018 року;

- пункт16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України - занижено військовий збір за 2017 рік в сумі 147 814,16 грн. та за 2018 рік в сумі 2 718,33 грн.;

- пукти 1 та 4 частини другої статті 6 та пункт 2 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 87 934,00 грн. за 2017 рік та в сумі 119 414,90 грн. за 2018 рік.

Згідно описової частини згаданого акту під час проведення перевірки встановлено неналежне ведення книги обліку доходів та витрат від 24.11.2017 року №24 (рядок 9 (сума чистого оподатковуваного доходу) не заповнювався, рядок 5 (реквізити документу, що підтверджують понесені витрати) та рядок 6 (сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)) заповнювались по даті придбання товару, а не зазначено витрати безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня) та від 24.02.2014 року №133 (рядки 7 (витрати на оплату праці), 8 (інші витрати пов`язані з одержанням доходу) та 9 (сума чистого оподатковуваного доходу не заповнювались, рядок 5 (реквізити документу, що підтверджують понесені витрати) заповнено частково та заповнено по даті придбання товару, а не зазначено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу, рядок 6 (сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)) заповнювався по придбання товару, а не зазначено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня)), включення до декларації майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки.

Перевіркою правильності визначення валових витрат, відображеній у декларації про доходи, з даними про суми валових витрат, які визначені в перевірці, виявлено розбіжності, а саме згідно додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017р. ФОП ОСОБА_1 віднесено суму 13 619 685,35 грн. у вигляді вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, використані у виробництві продукції (рядок 5), суму 1 242 842,88 грн. у вигляді витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату (рядок 6), та суму 846 931,43 грн. у вигляді інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (рядок 7); за 2018 рік віднесено суму 13 801 975 грн. у вигляді вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані використані у виробництві продукції (рядок 5), суму 1 832 300,77 грн у вигляді витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату (рядок 6), та суму 531 470,56 грн. у вигляді інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт,| наданих послуг (рядок 7).

13 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_1 надано під розписку письмовий запит з питань надання документів та письмових пояснень щодо здійснення підприємницької діяльності з наступними питаннями (запити у додатку до акту): надати до перевірки книги обліку доходів та витрат та їх копії. Якщо книги не заповнювались або втрачені, надати реєстр документів, які були включені до складу доходів та витрат річних декларацій (зазначити номер документу, дату, контрагента, номенклатуру, суму та інше); надати детальну інформацію про суму доходів та витрат (та підтвердні документи), віднесених до граф 4, 5 та 7 Додатка Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки. Інформацію надати помісячно, по роках та по статтям; надати інформацію про дебіторську, кредиторську заборгованість та обороти по постачальникам та покупцям за 2017 та 2018 роки; надати інформацію про залишки товарів та матеріалів станом на 01.01.2017 року та на 31.12.2018 року в кількісних, вартісних показниках, номенклатурі та обороти (придбання, використання та реалізація); надати документи на власне (орендоване) рухоме та нерухоме майно, а також про майно, що передано у оренду (суборенду) іншим суб`єктам (договори, рахунки, акти виконаних робіт, інше); надати до перевірки в повному обсязі банківські виписки по всім розрахунковим рахункам в паперовому та електронному вигляді (у форматі Excel); надати документи по маркетингу, послугам з наявності асортименту продукції (договори, акти наданих послуг, акти взаємозаліку та інші); надати належним чином завірені копії договорів з контрагентами-постачальниками та покупцями; надати зведені щомісячні контрольні стрічки про суми виторгу по всім РРО за весь перевіряємий період; надати до перевірки ліцензії за весь перевіряємий період (т. І а.с. 66, 67)

9 вересня 2019 року посадовою особою ГУДФС складено акт ненадання ФОП ОСОБА_1 документів до перевірки №5/15-32-13-04/ НОМЕР_1 (т. І а.с. 68), згідно якого ФОП ОСОБА_2 до перевірки не надано: первинні облікові документи щодо підтвердження витрат, що пов`язані з отриманням доходу в сумі 9 488 869,23 грн., який отримано через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів та обліку їх кількості, в сумі 365 408,31 грн. за 2017 рік та 181 222,11 грн. за 2018 рік, розбіжності (дохід) між сумою доходу по безготівковим розрахункам через РРО та сумою доходу, яка надійшла на банківський рахунок по розрахункам з еквайрінгу; документи по маркетингу, послугам з наявності асортименту продукції (договори, акти наданих послуг, акти взаємозаліку та інші).

Таким чином, згідно наявних під час перевірки документів було встановлено:

1. У книзі обліку доходів та витрат від 24.11.2017р. №24 ФОП ОСОБА_1 рядок 5 (реквізити документу, що підтверджують понесені витрати рядок 6 (сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)) заповнювались по даті придбання товару, а не зазначено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня), у книзі обліку доходів та витрат від 24.02.2014р. №133 ФОГІ ОСОБА_1 рядок 5 (реквізити документу, що підтверджують понесені витрати) заповнено частково та заповнено по даті придбання товару, а не зазначено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу, рядок 6 (сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)) заповнювався по даті придбання товару, а не зазначено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня).

Отже, в порушення пунктів 177.2, 177.4 та 177.4 статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 неналежно вів облік вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю щодо визначення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані (рядок 5 Додатка Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки не відповідає значенню рядка 6 книг обліку доходів та витрат; залишки товару у перевіряємому періоді збільшились на 4 233 804 грн), на запит від 13.08.2019 року, які саме витрати ФОГІ ОСОБА_1 та відповідно до яких документів відніс до рядок 5 Додатка Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки не пояснив.

2. Згідно контрольних стрічок РРО за період з 01.01.2017 року по 30.11.2017 року встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримав дохід в сумі 9 488 869,23 грн. по 6 торговим точкам через: РРО № від реалізації "коньяк, сигареты, шампанское, пиво, водка, прочее, ликер, слабоалкоголка, вино", РРО № від реалізації "водка, вино, коньяк, шампанское, ликер, пиво, сигареты, слабоалкоголка, прочее, канцтовары, аренда, бумага", РРО № від реалізації "водка, коньяк, вино, шампанское, ликер, элит.напитки, пиво, слабоалкоголка, сигареты, прочее", РРО № від реалізації "пиво, слабоалкоголка, водка, коньяк, вино, шампанское, ликер, сигарети, виски, конфеты, вода, сок, кофе", РРО № від реалізації "пиво, слабоалкоголка, водка, коньяк, вино, шампанское, виски, сигареты, хлеб, жвачки, кофе, бытовая химия, соль", РРО № від реалізації "бренди 0,5, водка 0,2, водка 0,37, водка 0,375, водка 0,5, водка 0,7, водка 1, коньяк 0,1, коньяк 0,25, коньяк 0,5, шампан игрист вино 0,75, вино газиров 0,7, вино газиров 0,75, вино крепленое 0,7, вино креплен 0,75, вино 0,75, пиво 0,33, пиво 0,44, пиво 0,5, пиво 1, пиво 1,25, пиво 2, пиво 2,4, сигареты б-ф (20), сигареты ф (20), сигареты ф (25)", тобто ФОП ОСОБА_1 проводив розрахункові операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів та обліку їх кількості, чим порушено пункт 11 статті 3 Закону України від 06.06.1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД) товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Перевіркою неможливо встановити номенклатуру товару, що був реалізований через РРО, його ціну та кількість та відповідно його собівартість.

3) Згідно контрольних стрічок РРО та банківських виписок про рух коштів на рахунках ФОП ОСОБА_1 було встановлено, що сума доходу по безготівковими розрахункам через РРО (за платіжними картками) менше сумі доходу, яка надійшла на банківський рахунок по розрахункам з еквайрінгу та складає 365 408,31 грн. за 2017 рік та 181 222,11 грн. за 2018 рік.

Сума розбіжність між сумою доходу по безготівковим розрахункам через РРО та сумою доходу, яка надійшла на банківський рахунок по розрахункам еквайрінгу ФОП ОСОБА_1 в сумі 365 408,31 грн. за 2017 рік та 181 222,11 грн. за 2018 рік перевіркою вважається доходом ФОП ОСОБА_1 за безготівкові кошти без застосування РРО, та неможливо встановити, від чого саме отримано дохід, та визначити вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням зазначеного доходом.

ФОП ОСОБА_1 порушено пункт 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфер: торгівлі, громадського харчування та послуг", яким передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (і застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажі товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Таким чином, згідно наявних під час перевірки документів неможливо встановити, які саме витрати ФОП ОСОБА_1 віднесені до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю рядок 5) декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки (відсутній належний облік витрат); ФОП ОСОБА_1 не надано підтвердні документи щодо понесених витрат; неможливо встановити номенклатуру товару, що був реалізований, його ціну та кількість та відповідно його собівартість.

Отже ФОП ОСОБА_1 порушено пункти 177.2, 177.4, 177.10 статті 177 ПК України.

Перевіркою згідно наявних документів та інформації з ІКП враховані витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системи оподаткування по ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік в сумі 5 855 182,12 грн. та за 2018 рік в сумі 15 984 524,22 грн.

Перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного в декларації про доходи, з даними про суми чистого оподатковуваного доходу, визначеним в ході перевірки, виявлено розбіжності.

ФОП ОСОБА_1 неправильно зазначено вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, а саме вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані та суму чистого оподатковуваного доходу в податкових деклараціях про майновий стан і доход, що призвело до заниження на 1 773 769,95 грн. за 2017 рік та на 32 619,98 грн. за 2018 рік суми податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 підпункту "б" пункту 176.2 пункту 176.2 статті 176 ПК України: у податкових розрахунках формою №1-ДФ за 1 квартал 2017 року, 1, 3, 4 квартали 2018 року встановлені випадки невірного відображення ідентифікаційних номерів платників, що підтверджується повідомленнями щодо допущених помилок (повідомлення і додатку до акту).

Перевіркою встановлено заниження суми військового збору від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік в сумі 147 814,16 грн. (158 702,96-10 888,80) та за 2018 рік в сумі 2 718,33 грн (13 757,66-11 039,33).

Внаслідок неправильного визначання чистого доходу (бази оподаткування ЄСВ) у звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 та за 2018 роки ФОП ОСОБА_1 занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності в сумі 87 934,00 грн за 2017 рік та в сумі 119 414,90 грн за 2018 рік.

Не погодившись з такими висновками акту перевірки від 09.09.2019 року №13/15-32-13-04/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 подав до ГУ ДФС в Одеській області заперечення від 11.10.2019 (т. І а.с. 30-32).

Листом від 25.10.2019 року №3033/І/15-32-33-04-09 ГУ ДПС в Одеській області повідомило ФОП про залишення акту планової перевірки від 09.09.2019 року без змін (т. І а.с.35-39).

30 жовтня 2019 року на підставі висновків вищезгаданого акту від 09.09.2019 року №13/15-32-13-04/, ГУ ДПС в Одеській області винесено оспорювані у даній справі:

- податкове повідомлення рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00грн. за платежем "податок на доходи фізичних осіб" (т. І а.с. 10);

- податкове повідомлення рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 86,00грн., за платежем "за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (т. І а.с. 11);

- податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 визначено штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. за порушення пункту 44.3 статті 44 ПК України (т. І а.с. 12);

- податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 150 532,49 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 37 633,12 грн. (т. І а.с.13);

- податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходу фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 2 257 987,42 грн. (т. І а.с. 14);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 30.10.2019р., яким ФОП ОСОБА_1 донараховано 207 348,90 грн. єдиного внеску та штрафних санкцій у розмірі 29 528,29 грн. (т. І а.с. 15);

- вимогу про сплату боргу №Ф-000338/13/04, якою визначено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ФОП ОСОБА_1 становить 207 348,90 (т. І а.с. 16).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування вищеперерахованих ППР суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та правомірності прийнятих оспорюваних рішень ГУ ДПС в Одеській області, за наслідками перевірки, проведеної органом ДФС.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно пункту 44.3 статті 44 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

В свою чергу пунктами 1, 11 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Згідно із підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; подавати звітність про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Апеляційний суд виходить з того, що одним із стандартів доказування в адміністративному судочинстві є те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таке правило закріплене у частині другій статті 74 КАС України.

На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п. 53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Оскільки висновки про нереальність господарських операцій з ТОВ "Центрбудпостач" базувались на відсутності матеріально-технічної та виробничої спроможності вказаного суб`єкта господарювання щодо виконання відповідних робіт за укладеними з Позивачем угодами на виконання підрядних робіт, безпосередній перевірці судами першої та апеляційної інстанцій підлягали фізичні, технічні та технологічні можливості ТОВ "Центрбудпостач" до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст спірних господарських операцій. При цьому, судам важливо ретельно перевірити всі доводи сторін та надані докази з метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин по справі.

Як вбачається з матеріалів справи плановою перевіркою ФОП ОСОБА_1 неможливо було встановити номенклатуру товару, що був реалізований через РРО, його ціну та кількість та відповідно його собівартість.

Згідно контрольних стрічок РРО та банківських виписок про рух коштів на рахунках ФОП було встановлено, що сума доходу по безготівковими розрахункам через РРО (за платіжними картками) менше суми доходу, яка надійшла на банківський рахунок по розрахункам з еквайрінгу та складає 365 408,31 грн. за 2017 рік та 181 222,11 грн. за 2018 рік.

Сума розбіжності між сумою доходу по безготівковим розрахункам через РРО та сумою доходу, яка надійшла на банківський рахунок по розрахункам з еквайрінгу ФОП ОСОБА_1 в сумі 365 408,31 грн. за 2017 рік та 181 222,11 грн. за 2018 рік перевіркою вважається доходом ФОП за безготівкові кошти без застосування РРО, та неможливо встановити від чого саме отримано дохід, та визначити вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням зазначеного доходом.

ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано: первинні облікові документи щодо підтвердження витрат, що пов`язані з отриманням доходу в сумі 9 488 869,23 грн., який отримано через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів та обліку їх кількості, в сумі 365 408,31 грн. за 2017 рік та 181 222,11 грн. за 2018 рік, розбіжності (дохід) між сумою доходу по безготівковим розрахункам через РРО та сумою доходу, яка надійшла на банківський рахунок по розрахункам з еквайрінгу; документи по маркетингу, послугам з наявності асортименту продукції (договори, акти наданих послуг, акти взаємозаліку та інші).

Варто наголосити, що позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог та поданої апеляційної скарги не надано судам 1-ї та 2-ї інстанцій жодного документу щодо обліку його господарської діяльності.

Ураховуючи, що позивач не довів обґрунтованість витрат, віднесених до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (рядок 5) декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки, що свідчить про неналежний облік витрат, та не надав підтверджуючих документів щодо понесених витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області від 30.10.2019 року №№ , , , , , рішення від 30.10.2019 року № і вимоги про сплату боргу №Ф- від 30.10.2019 року про застосування штрафних санкцій, тому відсутні підстави для їх скасування.

Доводи апелянта про те, що контролюючим органом до ФОП застосуванні санкції не передбачені чинним законодавством, колегія не приймає до уваги, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, а саме:

- податкове повідомлення рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн. за платежем "податок на доходи фізичних осіб" винесено за порушення підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 ПК України;

- податкове повідомлення рішення №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 86,00 грн., за платежем "за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" винесено на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пунктів 1, 6 статті 17 Закону України від 06.06.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 визначено штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. на підставі абзацу другого пункту 121.1 статті 121 ПК України;

- податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 150532,49 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 37633,12 грн. винесено за порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 та пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України на підставі абзацу другого пункту 121.1 статті 121 ПК України;

- податкове повідомлення рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходу фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 2257987,42 грн. винесено за порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 на підставі абзацу другого пункту 121.1 статті 121 ПК України;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 30.10.2019р., яким ФОП ОСОБА_1 донараховано 207348,90 грн. єдиного внеску та штрафних санкцій у розмірі 29528,29 грн. прийнято за порушення пунктів 1 та 4 частини другої статті 6 та пункт 2 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI;

- вимогу про сплату боргу №Ф-000338/13/04, якою визначено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ФОП ОСОБА_1 становить 207348,90 сформовано відповідно до статті 25 Закону №2464-VI.

Відхиляючи як неаргументовані доводи апеляційної скарги ФОП про те, що спірні ППР ухвалені іншим державним органом, який не є правонаступником ДФС України, та із пропуском встановленого законом строку, колегія суддів зазначає, що у спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року №846) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 Постанови № 1200).

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" від 19 червня 2019 року № 537 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року №846) утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї постанови територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються.

Відповідно з додатками 1, 2 Постанови №537 утворено Головне управління ДПС в Одеській області. Головне управління ДФС в Одеській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Одеській області.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 28 серпня 2019 року №36 Про початок діяльності Державної податкової служби України, наказу ГУ ДФС в Одеській області від 29 серпня 2019 року №7 розпочато виконання Головним управлінням ДПС в Одеській області функцій та повноважень Головного управління ДФС в Одеській області, що припиняється, з питань, контроль за дотриманням яких покладено на Державну податкову службу.

Отже, з 29 серпня 2019 року ГУ ДФС в Одеській області втратило повноваження державного органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність прийняття ГУ ДПС в Одеській області оскаржуваних позивачем рішень, за наслідками перевірки, проведеної ГУДФС.

Апелянт також звергнув увагу, що надав на акт перевірки, на підставі якого винесено спірні рішення, письмове заперечення, відповідь на яке не отримав. А тому наполягає на тому, що його доводи, викладені в запереченні, вважаються повністю прийнятими на користь платника податків і законних підстав для ухвалення оскаржених податкових повідомлень-рішень щодо донарахування податків, зборів і штрафних санкцій та вимоги щодо їх сплати не існує. Проте, як вже зазначалося вище, з матеріалів справи вбачається, що не погодившись з висновками акту перевірки від 09.09.2019 року №13/15-32-13-04/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 подав до ГУ ДФС в Одеській області заперечення від 11.10.2019 (т. І а.с. 30-32). Листом від 25.10.2019 року №3033/І/15-32-33-04-09 ГУ ДПС в Одеській області повідомило ФОП про залишення акту планової перевірки від 09.09.2019 року без змін (т. І а.с.35-39).

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не підтверджують обставин неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на розгляд судом справи після поновлення провадження у справі, оскільки зазначене не призвело до неправильного вирішення даної справи. Разом з тим, у відповідності до частини другої статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого у даній справі колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про необґрунтованість його позовних вимог чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 9 листопада 2022 року.