Справа № 380/8312/22
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

справа №380/8312/22

провадження № П/380/8370/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) 09.06.2022 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач -1), Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відповідач -2) з такими вимогами:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального стажу період роботи з 03.01.1994 по 28.12.2001 на посаді швеї-мотористки в фірмі «Синтез» та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 22.03.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано таким: 22.02.2022 позивачці встановлено другу групу інвалідності безтерміново. 22.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. Орган ПФУ (відповідач-2), прийняв рішення №85 від 01.04.2022 та відмовив заявниці у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. За результатами повторних звернень 11.04.2022 та 26.04.2022 відповідач -2 прийняв рішення від 11.04.2022 та від 26.04.2022 про відмову у призначенні пенсії за аналогічних підстав відмови відсутності необхідного страхового стужу. Підставу для відмови у призначенні пенсії відповідач аргументував тим, що період з 03.01.1994 по 28.12.2001 не зарахований до страхового стажу позивачки, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці завірений печаткою, на якій відсутній ідентифікаційний код підприємства. Позивачка не погоджується з такими висновками ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, вважає неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії по інвалідності. Вказує, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності досягла віку 61 рік, її трудовий стаж за даними трудової книжки становить 21 рік 10 місяців, вважає, що з 22.02.2022/дати встановлення інвалідності має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачка зазначає, що записи в її трудовій книжці здійснені чітко, без жодних виправлень, вказує, що відповідальність за належне ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а не працівника.

ГУ ПФУ у Львівській області позов не визнає з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 38-42), відповідач-1 щодо позову ОСОБА_1 заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач-1 зазначив, що при перевірці відповідачем-2 змісту та належності оформлення трудової книжки позивачки НОМЕР_1 встановлено відсутність коду ЄДРПОУ на печатці підприємства, якою завірений запис №5 про прийняття та запис №6 про звільнення з роботи у фірмі «Синтез» за період з 03.01.1994 по 28.12.2001, що суперечить нормам законодавства щодо наявності на печатках і штампах ідентифікаційних кодів юридичної особи.

ГУ ПФУ у Дніпропетровській області (далі відповідач-2) подало відзив на позовну заяву (а.с. 31-33), позов не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відповідач-2 зазначив, що страховий стаж заявниці складає 13 років 10 місяців 6 днів (при необхідних 15 років). До страхового стажу не враховано періоди роботи з 03.01.1994 по 28.12.2001, оскільки при звільненні на печатці відсутній ідентифікаційний код підприємства. Позивачці відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю страхового стажу, рекомендовано надати до органів ПФУ уточнюючі довідки з місця роботи за спірний період.

ГУ ПФУ у Львівській області на виконання вимог ухвали надало суду паперову копію матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 47-69).

Суд з`ясував зміст та підстави заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за результатами первинного медичного огляду 22.02.2022 медико-соціальною експертною комісією встановлено другу групу інвалідності безтерміново (а.с. 51).

22.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ за місцем проживання (відповідач-1) із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, визначене для розгляду цієї заяви за принципом екстериторіальності, прийняло рішення №85 від 01.04.2022, відповідно до котрого відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. Орган ПФУ підтвердив страховий стаж особи 13 років 10 місяців 6 днів та водночас не зарахував до страхового стажу період роботи з 03.01.1994 по 28.12.2001, оскільки у записі про звільнення з роботи на печатці не прослідковується код організації (а.с. 15).

В трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 16.07.1979 (а.с.11-13) записи за порядковим №5 та 6 (з 03.01.1994 прийнята на роботу швеєю-мотористкою по третьому розряду, з 28.12.2001 звільнена з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України) містять посилання на відповідний наказ (номер, дата прийняття) та скріплені підписом директора фірми «Синтез» ОСОБА_2 та печаткою цієї фірми (а.с.12).

ОСОБА_1 повторно 11.04.2022 та 26.04.2022 зверталась до територіального органу ПФУ із заявами про призначення пенсії по інвалідності. За результатом розгляду цих заяв ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення №85 від 11.04.2022 та №86 від 26.04.2022 відповідно про відмову у призначенні пенсії. Мотиви відмови в призначенні пенсії аналогічні до попередньо прийнятого рішення №85 від 01.04.2022 - відсутністю необхідного страхового стажу з причини неврахування періоду роботи з 03.01.1994 по 28.12.2001, оскільки на печатці підприємства у записі про звільнення з роботи відсутній ідентифікаційний код підприємства роботодавця (а.с. 17,19, 67-69).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991

№1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років (стаття 2 Закону №1788-XII).

Відповідно до статті 23 Закону №1788-XII пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 30 Закону №1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Абзацом двадцять восьмим частини першої статті 32 Закону №1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини третьою статі 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Нормами статті 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджений Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності) (пункт 23 Порядку №637).

Відповідно до пунктів 1.1, 2.2-2.4, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 трудова книжка є основним документом про трудову

діяльність працівника. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за

успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до статті 26 Цивільного кодексу УРСР (чинного до 01.01.2004) юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності. Правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Відповідно до Закону України «Про підприємства в Україні» від 27.03.1991 N887-XII, чинного час спірних правовідносин, підприємство - самостійний господарюючий статутний суб`єкт, який має права юридичної особи та здійснює виробничу, науково-дослідницьку і комерційну діяльність з метою одержання відповідного прибутку (доходу). Підприємство має самостійний баланс, поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також знак для товарів і послуг.

Інструкція про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затв. наказом МВС України №643 від 18.10.1993 (чинної до 28.04.1999), доповненої наказом МВС №379 від 12.07.1994 містила норми, відповідно до яких на печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію.

Для забезпечення єдиного державного обліку та ідентифікації суб`єктів, створення, реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) та ліквідації суб`єктів усіх форм власності постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 затверджене Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, який введений в дію з 1 січня 1996 року. Відповідно до Положення Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. Ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Норми статті 581 Господарського кодексу України визначають таке: 1. Суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. 2. Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом. 3. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. 4. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Як визначено статтею 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

Відповідно до норм статей 32, 26 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу. Для призначення пенсії по інвалідності для осіб з інвалідністю II від 56 років до досягнення особою 59 років включно необхідно 14 років страхового стажу. При цьому особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку (60 років) мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу не менше 15 років.

За обставин цієї справи позивачці 22.02.2022 встановлена друга група інвалідності безстроково. На дату звернення із заявою про призначення пенсії вік заявниці становив 61 рік. Отже, для призначення пенсії по інвалідності позивачці необхідно мати не менше 15 років страхового стажу. В рішенні №85 від 01.04.2022 орган ПФУ підтвердив страховий стаж ОСОБА_1 13 років 10 місяців 6 днів. ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не зарахувало до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 03.01.1994 по 28.12.2001, оскільки у записі про звільнення з роботи на печатці не прослідковується код організації (а.с. 15). Отже, в предмет доказування у цій справі входить питання щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 03.01.1994 по 28.12.2001 на фірмі «Синтез».

Оцінюючи рішення відповідача-2 щодо не зарахування періоду з 03.01.1994 по 28.12.2001 до загального страхового стажу ОСОБА_1 суд враховує таке:

відповідно до даних трудової книжки трудової книжки НОМЕР_3 від 16.07.1979 ОСОБА_1 в період з 03.01.1994 по 28.12.2001 працювала швеєю -мотористкою третього розряду на фірмі «Синтез». Записи за цей період трудової діяльності позивачки здійснені в її трудовій книжці з посиланням на відповідний наказ скріплені підписом директора фірми «Синтез» та печаткою цієї фірми (а.с.12). Відповідач не зарахував означений період з 03.01.1994 по 28.12.2001 до загального страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки печатка фірми «Синтез» не містить коду організації.

При оцінці цієї обставини суд враховує, що:

- чинна на момент внесення запису про прийом позивачки на роботу в фірму «Синтез» (03.01.1994) Інструкція про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України від 18 жовтня 1993 р. N 643, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 1993 р., не містила вимог щодо зазначення ідентифікаційний кодів суб`єктів господарської діяльності на їх печатках;

- чинний на момент внесення запису про звільнення позивачки з фірми «Синтез» (28.12.2001) наказ МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів» N17 від 11.01.99, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1999 р. за N264/3557, не передбачав обов`язку підприємств щодо обов`язкової заміни справних печаток, що були виготовлені до набрання чинності цієї Інструкції. Дозвіл на оформлення замовлення на виготовлення нової печатки з ідентифікаційним кодом видавався у випадку реєстрації нового підприємства, або для існуючого підприємства у випадку його перейменування чи спрацювання раніше виданої печатки.

Отже, описана відповідачем печатка роботодавця: 1) відповідала вимогам законодавства на момент внесення запису про прийом позивачки на роботу; 2) могла надалі використовуватися - до фізичного зношення в період, коли вносився запис про звільнення позивачки з роботи. Отже, відсутність на згаданих відтисках печатки фірми «Синтез» ідентифікаційного коду роботодавця за наявності всіх інших обов`язкових реквізитів запису (номер, дата, зміст рішення, номер і дата наказу, посада, ПІБ керівника, найменування підприємства) жодним чином не нівелює юридичного значення записів 5, 6 в трудовій книжці позивачки, завірених такою печаткою.

Оцінюючи цю обставину, суд також враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 13.02.2020 №607/14668/16-а, від 11.05.2022 №120/1089/19-а) при розгляді аналогічних спорів: касаційний суд неодноразово вказував на те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Такий підхід касаційного суду свідчить про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи наведені мотиви суд оцінює як дії ГУ ПФУ у Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 03.01.1994 по 28.12.2001 на фірмі «Синтез» до загального страхового стажу позивачки як протиправні.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного захисту прав позивачки суд дійшов висновку про необхідність скасування рішень ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №№85 від 01.04.2022, №85 від 11.04.2022, №86 від 26.04.2022 як протиправних.

Оскільки стаж роботи позивачки з 03.01.1994 по 28.12.2001 (7 років 11 місяців 25 днів) підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивачки, відтак сукупний стразовий стаж роботи позивачки, що дає право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058-IV складає більше 15 років. Позивачці 22.02.2022 встановлена друга група інвалідності, на дату подання заяви про призначення пенсії по інвалідності досягла пенсійного віку (вік заявниці становив 61 рік), її загальний страховий стаж роботи складає більше 15 років (13 років 10 місяців 6 днів підтверджений органом ПФ та додатково підлягає зарахуванню 7 років 11 місяців 25 днів). Отже, є підстави для призначення ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення до ПФУ, тобто з 22.03.2022.

Для забезпечення ефективності судового захисту та реального виконання рішення суду цей обов`язок слід покласти на територіальний орган ПФУ за місцем проживання заявника, тобто ГУ ПФУ у Львівській області. З огляду на наведені мотиви суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити як обґрунтовані.

Відповідно до статті 373 КАС України у разі необхідності спосіб і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні; так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. З метою виконання рішення суду про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах суд встановлює порядок та спосіб його виконання (щодо періоду, роботу на якій слід зарахувати до загального страхового стажу).

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивачка згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, 373 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №85 від 01.04.2022, №85 від 11.04.2022, №86 від 26.04.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код 13814885) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з 22.03.2022 пенсію по інвалідності на підставі статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З метою виконання цього рішення суд встановлює такий порядок та спосіб його виконання: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зобов`язане зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи на фірмі «Синтез» з 03.01.1994 по 28.12.2001.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.