Справа № 640/12564/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Київ №640/12564/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доСлужби безпеки України Управління Служби безпеки України у Волинській області
провизнання протиправними дій, скасування постанови та доручення
встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Волинській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо винесення постанови від 03 лютого 2021 року (реєстр. №54/5/159) та дії Служби безпеки України щодо затвердження даної постанови 20 лютого 2021 року, якою заборонено в`їзд в Україну громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , терміном на три роки;

- скасувати постанову Управління Служби безпеки України у Волинській області від 03 лютого 2021 року (реєстр. №54/5/159), затверджену керівництвом Служби безпеки України 20 лютого 2021 року, про заборону в`їзду в Україну громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , терміном на три роки;

- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо складання доручення від 22 лютого 2021 року за №54/5/161 щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , строком до 20 лютого 2024 року;

- скасувати доручення Управління Служби безпеки України у Волинській області від 22 лютого 2021 року за №54/5/161 щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , строком до 20 лютого 2024 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачами безпідставно заборонено в`їзд позивачу, оскільки жодних доказів причетності позивача до протиправної діяльності відповідачами не надано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представниками відповідачів позовні вимоги у відзивах по позов заперечуються з огляду на те, що у відповідачів достатньо, на їх переконання, інформації, яка може свідчити про те, що перебування позивача на території України суперечить інтересам держави.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів, викладених у відзивах, а саме наголошував на тому, що відповідачами не надано достатніх доказів в підтвердження інформації, яка може свідчити про те, що перебування позивача на території України суперечить інтересам держави.

В свою чергу Управління Служби безпеки України у Волинській області надало заперечення на відповідь на відзив, в яких зауважило, що рішення про заборону в`їзду на територію України прийнято з інших підстав, ніж ті, на які представник позивача посилається у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач 20 червня 2021 року прибув у міжнародний аеропорт «Одеса», де інспектором прикордонного контролю 1-ої категорії 3-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип «а») вис «Одеса-Аеропорт» 1 категорії (тип А) Одеського прикордонного загону старшиною ОСОБА_4 було прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України іноземною особою або особою без громадянства, оскільки щодо нього є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

На виконання договору про надання правової (правничої) допомоги №2505 від 25 травня 2022 року адвокатом позивача були направлені адвокатські запити від 22 червня 2022 року №57, №58, №59, №60 до Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України, Служби безпеки України, Національної поліції України, в яких адвокат просив:

повідомити, чи приймалось вищевказаними органами рішення про заборону в`їзду в Україну щодо громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ № НОМЕР_1 , якщо вищевказане рішення приймалось, то надати його копію та копії документів (доручення, подання тощо), на підставі яких воно було прийняте.

Держприкордонслужба у листі №91-15395/0/15-22-Вих від 27 червня 2022 року повідомила, що станом на 27 червня 2022 року Держприкордонслужбою виконується доручення Управління Служби безпеки України у Волинській області від 22 лютого 2021 року №54/5/161 щодо заборони вищезазначеному громадянину в`їзду в Україну строком до 20 лютого 2024 року.

Водночас, Держприкордонслужба повідомила про неможливість надання копії вищезазначеного доручення, оскільки його було створено іншою установою та надано Держприкордонслужбі для виконання.

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України у листі від 04 липня 2022 року №78аз повідомив, що Національною поліцією України рішення щодо заборони в`їзду громадянина Ізраїлю ОСОБА_6 не приймалось.

Державна міграційна служба України у листі №8.3-7641/1-22 від 20 липня 2022 року повідомила, що згідно з інформацією територіальних органів ДМС (крім ГУДМС в Донецькій обл., УДМС в Луганській обл., УДМС в Миколаївській області, УДМС в Херсонській області) стосовно громадянина з установчими даними: громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_2 рішення про заборону в`їзду в Україну не приймалося.

Департамент контррозвідки Служби безпеки України у листі від 04 липня 2022 року №2/М- 93/9 повідомив, що постановою Управління Служби безпеки України у Волинській області від 03 лютого 2021 року (реєстр. № 54/5/159), затвердженою керівництвом Служби безпеки України 20 лютого 2021 року, на підставі абзацу 2 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України вказаному іноземцю строком на три роки. Водночас, надати копії відповідної постанови та документів не вбачається за можливе, оскільки вказані матеріали були знищені УСБ України у Волинській області 24 лютого 2022 року у встановленому порядку.

Управління Служби безпеки України у Волинській області у листі від 26 липня 2022 року №54/1/5/М-118/23 на адвокатський запит від 07 липня 2022 року №62 також повідомило, що надати копії постанови про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та документів, на підставі яких вона була винесена, що перебували у розпорядженні Управління, не вбачається за можливе, оскільки вказані матеріали були знищені 24 лютого 2022 року у встановленому порядку.

Вважаючи оскаржувані рішення відповідачів протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Вказаний вище перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України - це державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 2 цього Закону на Службу безпеки України покладено в межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Частиною першою статті 5, пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачено, що Служба безпеки України є спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, підставами для проведення якої є виконання визначених законом завдань щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про національну безпеку України» Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина:

1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України;

2) боротьбу з тероризмом;

3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, економічної та інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури;

4) охорону державної таємниці.

За змістом статті 1 Закону України «Про національну безпеку України»:

- державна безпека - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру (пункт 4);

- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (пункт 9);

- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України (пункт 6);

- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян; (пункт 10).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, що містяться в пункті 18 Постанови від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка погребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» (в редакції постанови від 16 березня 2012 року), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому, необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Наявність в СБУ повноважень щодо прийняття рішень про заборону в`їзду в Україну з метою забезпечення національної безпеки позивачем не заперечується.

Порядок прийняття СБУ рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначено Інструкцією про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі-Інструкція №31), затвердженою наказом Служби безпеки України від 29 січня 2021 року №31.

Пунктом 2 Інструкції №31 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду) приймається в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю. У порядку, передбаченому цією Інструкцією, рішення про заборону в`їзду приймається також:

за інформацією, отриманою від органу безпеки іноземної держави, з урахуванням відповідних міжнародних договорів, ратифікованих Верховною Радою України;

за поданням Міністерства закордонних справ України (далі - МЗС) відповідно до резолюцій Ради Безпеки ООН, в яких передбачено застосування персональних санкцій.

Не приймається рішення про заборону в`їзду стосовно іноземця, що має статус біженця в Україні, або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Згідно з пунктом 3 Інструкції №31 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду функціональним підрозділом Центрального управління СБУ (далі - ЦУ СБУ), регіональним органом СБУ (далі - уповноважений підрозділ СБУ) готується довідка.

У довідці зазначаються:

дані про іноземця, якому передбачається заборонити в`їзд в Україну: прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) іноземця в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для громадян інших країн та осіб без громадянства - латиницею), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорта або іншого документа, який посвідчує особу іноземця (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання, контактний номер телефону;

відомості, що обґрунтовують необхідність прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема:

обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

результати перевірки іноземця за інформаційними системами й оперативними обліками СБУ, МВС та банками даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол;

наявність родинних зв`язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням);

наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні;

строк заборони в`їзду в Україну іноземцю (три роки).

Під час дії в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану у довідці не зазначаються відомості, визначені абзацами шостим - восьмим цього пункту, окрім відомостей про результати перевірки іноземця за інформаційними системами й оперативними обліками СБУ.

Відповідно до пункту 4 Інструкції №31 довідка, підготовлена регіональним органом СБУ, разом з матеріалами, що підтверджують обставини і характер вчинення іноземцем діяння, яке суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України (далі - матеріали), направляються на погодження до функціонального підрозділу ЦУ СБУ за лінією роботи.

Начальник функціонального підрозділу ЦУ СБУ за лінією роботи зобов`язаний не пізніше десяти робочих днів з дня надходження довідки та матеріалів погодити довідку та повернути її разом з матеріалами до регіонального органу СБУ.

Якщо інформація, викладена у довідці або в матеріалах, є необґрунтованою та/або її недостатньо для прийняття рішення про заборону в`їзду, начальник функціонального підрозділу ЦУ СБУ за лінією роботи повертає матеріали та довідку без погодження з відповідним письмовим обґрунтуванням і пропозиціями щодо усунення недоліків.

Вимога щодо строку погодження довідки не поширюється на випадки, передбачені пунктом 8 цієї Інструкції.

Пунктом 6 Інструкції №31 встановлено, що постанова про заборону в`їзду в Україну складається у двох примірниках, які підписуються оперативним співробітником уповноваженого підрозділу СБУ та погоджуються:

у ЦУ СБУ - начальником функціонального підрозділу або його заступником;

у регіональному органі СБУ - начальником цього органу або його заступником.

Примірники постанови про заборону в`їзду в Україну затверджуються Головою СБУ, його першим заступником чи заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

Строк заборони в`їзду в Україну іноземцю обчислюється з дати затвердження постанови про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №31 перший примірник затвердженої постанови про заборону в`їзду в Україну, довідка та другий примірник доручення зберігаються в уповноваженому підрозділі СБУ, який виніс постанову про заборону в`їзду в Україну.

Крім цього, суд звертає увагу на той факт, що представником позивача в обґрунтування допущення порушень відповідачами при прийнятті оскаржуваних постанов наведені положення Інструкції №344, яка діяла до 29 січня 2021 року, тобто до винесення заборони ОСОБА_1 на в`їзд до України.

Відтак, передумовою для прийняття СБУ постанови про заборону в`їзду в Україну є прийняття вищевказаної довідки, яка в обов`язковому порядку повинна містити:

- виклад обставин, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, що викладаються згідно з пунктом 2 вищевказаної Інструкції із зазначенням фактів вчинення особою суспільно небезпечного діяння та посиланням на відповідну статтю Кримінального кодексу України);

- обґрунтування того, в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України - захисту державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян, забезпечення охорони державної таємниці;

- пропозиції щодо строку заборони в`їзду в Україну особі (від шести місяців до п`яти років);

- відомості, що обґрунтовують обрання строку заборони в`їзду в Україну особі, зокрема: обставини і характер вчинення особою суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за інформаційними системами і оперативними обліками Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України та банку даних Національного центрального бюро Інтерполу в Україні; наявність родинних зв`язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні.

Так, посадовими особами УСБУ у встановленому законом порядку отримано дані про те, що 28 серпня 2020 року ОСОБА_2 , перебуваючи на території Республіки Білорусь, попри діючу заборону в`їзду іноземців в Україну з огляду на карантинні обмеження (постанова Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS- CoV-2»), вчиняв спроби незаконного перетину державного кордону з Україною у ПП «Доманове», надавши при цьому Державній прикордонній службі України недостовірну інформацію щодо дійсної мети свого приїзду в Україну (повідомляв, що їде на роботу та лікування, проте будь-яких підтверджуючих документів не надавав). У пропуску на території України ОСОБА_1 ДПСУ було відмовлено. При цьому, перебуваючи на кордоні з нашою державою, у спілкуванні з посадовими особами ДПСУ висловлювався про підтримку дій російської влади щодо України, а також, що лише керівництво РФ зможе навести лад з антисемітизмом та праворадикалами в Україні.

У зв`язку з зазначеним, дії позивача були кваліфіковані СБУ як дії іноземця, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, а отже, відповідно до статті 13 Закону такі дії слугували підставою для прийняття СБУ рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України. Зокрема, постановою оперативного співробітника відділу захисту національної державності Управління Служби безпеки України у Волинській області від 03 лютого 2021 року (реєстр. №54/9/159), затвердженою заступником Голови Служби безпеки України 20 лютого 2021 року, на підставі абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 було заборонено в`їзд в Україну строком на 3 роки.

Відповідно до пункту 8 Інструкції було надано доручення ДПС України №54/5/161 від 22 лютого 2021 року щодо виконання згаданої постанови.

Судом вбачається, що вказана довідка містить визначений Інструкцією №31 виклад обставин, наявність яких є необхідною для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, а також обґрунтування того, в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України і пропозиції щодо строку заборони в`їзду в Україну особі (від шести місяців до п`яти років).

З огляду на викладене, оскаржувана постанова, прийнята на підставі зазначеної довідки, є обґрунтованою, а тому доводи позивача про її протиправність і необхідність скасування в судовому порядку не заслуговують на увагу суду.

Судом не приймаються посилання представника позивача на те, що викладені в довідці обставини не підтверджується жодним доказом і є безпідставним звинуваченням позивача у скоєнні злочинів.

При цьому, суд виходить з того, що зазначена довідка не є документом, який стосується кримінальних проваджень, та не підлягає оприлюдненню, оскільки містить гриф обмеження доступу.

Суд вважає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна і, обґрунтовуючи застосування такого права певними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідачі діяли в межах наданих повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко