Справа № 140/3310/22
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3310/22 пров. № А/857/10684/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року (суддя Лозовський О.А., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/3310/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Верба-ВВ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРБА-ВВ» звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.10.2021 №03, №, №3.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року позов задоволено повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач- Головне управління ДПС у Волинській області, яке в апеляційній скарзі покликаються на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю з підстав наведених в апеляційній скарзі

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що під час проведеної перевірки було встановлено порушення позивачем пунктів вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України, п.198.1, п.198.3., п. 198.6, ст.198, абз. «б» п.200.4, п.200.14 ст.200 ПК України, оскільки господарські операції між ТОВ «Верба-ВВ» та ФОП ОСОБА_1 не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, відсутності необхідних умов для результатів відповідної господарської та економічної діяльності. Також апелянт вважає, що неможливо підтвердити реальність здійснення операцій по оренді обладнання для сушильних камер Г1 та Г2 (4 шт.) та оренді котла «Кальвіс-1500М-1» (1 шт.) наданих ФОП ОСОБА_2 для ТОВ "Верба-ВВ" за період квітень-червень 2021 року і відповідно вказані операції, перевіркою визнані, як такі, що містять ознаки нереальності. Зазначає, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту з ПДВ, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення аналогічних справ.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи в межах апеляційної скарги, відзиву, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в період з 09.08.2021 по 10.09.2021 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 17.09.2021 №7635/07-03/39231747, яким встановлено порушення ТзОВ «ВЕРБА-ВВ»: вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України, що призвело до заниження суми податкових зобов`язань на суму ПДВ 274 181 грн, у т.ч. у декларації за квітень 2021 року на суму ПДВ 274 181 грн, що в свою чергу призвело до завищення рядка 21 декларації за червень 2021 року на цю ж суму; вимог п.198.1, п.198.3., п. 198.6, ст.198, абз. «б» п.200.4, п.200.14 ст.200 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на суму ПДВ 483 598 грн, у т.ч. на суму ПДВ 243056 грн у Декларації за квітень 2021 року на суму ПДВ 106 800 грн у декларації за травень 2021 року на суму ПДВ 133 742 грн у декларації за червень 2021 року, що в свою чергу призвело до: завищення суми бюджетного відшкодування у декларації за червень 2021 року на суму ПДВ 119 467 грн; завищення суми бюджетного відшкодування за квітень-травень 2021 року на суму ПДВ 212 650 грн, які були відшкодовані на рахунок платника у банку; завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рад.21 декларації за червень 2021 року) на суму ПДВ 151 481 грн (75406 грн з яких враховано при винесені ППР за формою В4 за результатами документальної позапланової виїзної перевірки (Акт від 17.06.2021 №5153/07-11/39231747).

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 119467,00 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 11946,70 грн, №3, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 233915,00 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Товариство з обмеженою відповідальністю "Верба-ВВ" звернулось в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України, відповідно до пунктів 200.1-200.4 даної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1-3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1-3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов`язання та податкового кредиту.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункти 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів/послуг, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Відповідно до частини першої статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Слід зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Як вбачається з матеріалів, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , та розбіжності щодо залишків піддонів у даних платника.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар) укладено договір суборенди майна №6 від 28.12.2019. Згідно даного договору орендар передає суборендарю в строкове платне користування навіс №2, площею 162 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Технічний стан, схема розташування та інші характеристики майна, що передаються в оренду на умовах даного договору, зафіксовані в акті приймання передачі. За суборендою майна, суборендар сплачує орендарю 9100 грн. з ПДВ за один календарний місяць. До складу орендної плати входять витрати на електроенергію та інші комунальні платежі. Суборендар зобов`язується споживати в місяць не більше 3300 квт. Електроенергії. У разі потреби більшої кількості електроенергії суборендар забезпечує себе додатковою електроенергією із власних альтернативних джерел за власні кошти. Також 28.12.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі у відповідності до якого позивач передав ФОП ОСОБА_1 майно зазначене договором. Згідно обороту рахунку 361 за 2 квартал 2021 року ФОП ОСОБА_1 оплатив за користування майном 27 300 грн.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що у ФОП ОСОБА_1 відсутній обов`язок реєструвати податкові накладні на придбання електроенергії, оскільки така входить до складу орендної плати.

Відтак апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що первинними бухгалтерськими документами підтверджується здійснення господарських операцій з суборенди нерухомого майна.

Стосовно взаємовідносин позивача та ФОП ОСОБА_1 щодо надання послуг пакування, слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) 01.01.2020 укладено договір про надання послуг №1. Згідно п.2.1 даного договору виконавець надає замовнику послуги з пакування готової продукції. Також п.2.2. договору визначено, що для послуг зазначених у п.2.1. договору виконавець використовує пакувальні матеріали замовника. Прийняття замовником послуг оформляється актом надання послуг (п.2.3. Договору). 01.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання послуг №1 від 01.01.2020, якою визначено можливість використання факсиміле.

Також, 01.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №1/1 до договору про надання послуг №1 від 01.01.2020 відповідно до якої визначено місце надання послуг пакування. Додатковою угодою №2 від 01.03.2020 до договору про надання послуг №1 від 01.01.2020 збільшено вартість послуг, та Додатковою угодою №3 від 31.12.2020 продовжено строк дії договору №1 від 01.01.2020.

За послуги пакування паливних гранул замовник провів оплату виконавцю, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Окрім цього, факт надання послуг пакування продукції у кількості 649,800 т, 741,600 т, та 924,90 т. підтверджується актами надання послуг №6 від 30.04.2021, №7 від 31.05.2021 та №9 від 30.06.2021.Також актами приймання-передачі за квітень-червень 2021 року підтверджується факт передачі паливних гранул (палети) від ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» до ФОП ОСОБА_1 для їх пакування.

Щодо твердження апелянта про те, що ФОП ОСОБА_1 не міг надати вищевказані послуги у зв`язку з тим, що останнім не подано повідомлення за формою №20-ОПП щодо основних засобів, а також відсутність зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних на придбання електроенергії для здійснення господарської діяльності, то таке твердження податкового органу спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Стосовно посилання податкового органу на відсутність у контрагента матеріальних чи трудових ресурсів, то таке не виключає реальної можливості виконання господарських операцій та не свідчить про нереальність виконання договору. Відсутність у контрагента матеріальних чи трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аустафінгу (оренда персоналу). Основні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента-покупця послуг матеріальних чи трудових ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність у ФОП ОСОБА_1 обладнання для пакування готової продукції підтверджується: договором купівлі-продажу обладнання №6 від 02.09.2019 «п.1.1. придбав обладнання для пакування та згортання товарів Easy wrap А (І); специфікацією до договору купівлі-продажу обладнання №6 від 02.09.2019; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу обладнання №6 від 02.09.2019; договором купівлі-продажу обладнання №8 від 02.09.2019 «п.1.1. придбав автомат фасувально-пакувальний АФ-6 -В»; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу обладнання №8 від 02.09.2019; зареєстровані податкові накладні на підтвердження факту купівлі вказаного обладнання.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від подання звітності за формою №20-ОПП.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказані висновки контролюючого органу є безпідставними, оскільки їх зроблено на підставі проведеного аналізу інформаційних баз контролюючих органів (ІС Податковий блок, Архів електронної звітності (ЄРПН) та інше), які не є доказом, що підтверджують або спростовують правильність формування позивачем податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою здійснення господарської діяльності, 01.01.2020 між ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» (орендар) укладено з ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) договір оренди майна №1, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування на умовах оренди майно, перелік якого визначається у Додаткових угодах до Договору, які є невід`ємними частинами цього Договору. Згідно Додатку №1 від 01.01.2020 та акту приймання передачі до договору №1 від 01.01.2020, Додаткової угоди №1 від 01.03.2020 (внесено зміни щодо вартості оренди), Додаткової угоди №2 від 01.10.2020, акту приймання-передачі від 01.10.2020 ТОВ «Верба-ВВ» передано обладнання. Додатковою угодою №3 від 31.12.2020 продовжено строк дії договору №1 від 01.01.2020.

Матеріалами справи підтверджено, що за період з квітня по червень 2021 року сторонами підписано акти надання послуг щодо оренди вищевказаного обладнання. Згідно обороту рахунку 631 за 2 квартал 2021 року ТзОВ «ВЕРБА-ВВ» оплатило за користування обладнанням 938000,00 грн, оплата також підтверджується платіжними дорученнями.

Відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що первинними бухгалтерськими документами підтверджується здійснення господарських операцій з оренди майна.

Щодо посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_2 не міг надати послуги по оренді обладнання для лісосушильних камер у зв`язку з тим, що згідно з податковою звітністю за формою №20-ОПП у нього відсутнє обладнання, а також згідно даних ЄРПН у ФОП ОСОБА_2 відсутнє придбання устаткування, то таке спростовується наступним.

Згідно матеріалів справи у ФОП ОСОБА_2 наявне обладнання сушильних камер. Так, ФОП ОСОБА_2 у ТОВ «Виробнича компанія Галактик» згідно Договору підряду №232 від 23.05.2018 було придбане обладнання сушильних камер Г1 в кількості 2 шт, та згідно Договору підряду №231 від 23.05.2018 - Обладнання сушильних камер Г2 в кількості 2 шт.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що податковий орган до вказаних операцій застосував принцип вибірковості, оскільки у наступному та попередньому періоді при проведенні перевірки операції по Договору оренди обладнання №1 від 01.01.2020, у тому числі сушильних камер, послуги по оренді були включені у податковий кредит. Дані обставини засвідчують те, що в Акті перевірки невірно та не у повному обсязі були встановлені обставини щодо відсутності у ФОП ОСОБА_2 обладнання сушильних камер.

Також слід зазначити, що відповідачем проводилась перевірка за результатами якої 07.08.2020 складено акт №10084/03-20-04-02/ 392317471 «Про результати документальної позапланової невиїздної перевірки ТОВ «Верба-ВВ» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за березень - травень 2020 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №140/16631/20 щодо даних правовідносин було встановлено, що у ФОП ОСОБА_2 наявне обладнання сушильних камер. Рішення суду набрало законної сили, А відтак дані обставини в силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме в акті перевірки зазначено, що шляхом співставлення фітосанітарних сертифікатів та митних декларацій за квітень 2021 року перевіркою встановлено, що піддони UA03051HT були знезаражені у березні 2021 року у кількості 20832 шт., а реалізовані ТОВ «Верба-ВВ» шляхом здійснення експортних операцій у квітні 2021 року.

Головне управління ДПС у Волинській області зазначає, що оскільки у сертифікатах дата проведення термічної обробки зазначена у березні, а на рах. 26 станом на 01.04.2021 наявні залишки лише у кількості 11 430 шт. піддонів, а не 20832 шт. (розбіжність 9402), а відтак позивачем було відчужено піддони у кількості 9402 шт., термічна обробка яких пройшла у березні 2021 року без складання податкових накладних на їх реалізацію.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачем були надані первинні бух. документи, які засвідчують рух товарів і передання їх третім особам, зокрема, міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR), вантажно-митними деклараціями (МД-2), повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, а також фітосанітарними сертифікатами. Крім того, на всі піддони у кількості 9402 шт. зареєстровані податкові накладні.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що фітосанітарний сертифікат не є первинним бухгалтерським документом, яким підтверджується факт вчинення господарської операції, а є виключно дозвільним документом, який надає право експорту товару. Оскільки внаслідок його видання не виникає будь-яких змін в структурі активів та зобов`язань платника податків, що є ознакою вчинення господарської операції постачання товарів. Такий документ має виключно дозвільний характер і є одним із документів, який надає право на експорт лісопродукції.

Абзацом 3 частини 2 статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт невідображення на рах.26 станом на 01.04.2021 піддонів термічна обробка яких відбулася у березні 2021 року не може свідчити про їх відчуження без складання податкових накладних та не є підставою для виникнення податкових зобов`язань із сплати ПДВ,

Також, зазначення дати проведення термічної обробки продукції в дозвільному документі не може бути підставою для виникнення податкових зобов`язань, оскільки умовою нарахування ПДВ згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України є дата зарахування коштів або постачання товарів. Ознакою вчинення господарської операції є зміна майнового стану. У Акті перевірки відсутнє посилання на обставини, що майновий стан підприємства змінився внаслідок реалізації 9402 шт. піддонів без відображення у податковому обліку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що первинними документами підтверджено експорт продукції, в тому числі піддонів в кількості 9402 шт. у квітні 2021 року, що відображено у бухгалтерському обліку товариства.

Окрім цього слід зазначити, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця - платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Будь-яких доказів, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду.

Відтак, враховуючи ту обставину, що належні, допустимі і достатні докази на спростування первинних документів відповідач не надав, то суд вважає його висновки про заниження суми податкових зобов`язань на суму ПДВ 274 181 грн, у т.ч. у декларації за квітень 2021 року на суму ПДВ 274 181 грн, що в свою чергу призвело до завищення рядка 21 декларації за червень 2021 року на цю ж суму; завищення суми податкового кредиту на суму ПДВ 483 598 грн, у т.ч. на суму ПДВ 243056 грн у Декларації за квітень 2021 року на суму ПДВ 106 800 грн у декларації за травень 2021 року на суму ПДВ 133 742 грн у декларації за червень 2021 року, що в свою чергу призвело до: завищення суми бюджетного відшкодування у декларації за червень 2021 року на суму ПДВ 119 467 грн; завищення суми бюджетного відшкодування за квітень-травень 2021 року на суму ПДВ 212 650 грн, які були відшкодовані на рахунок платника у банку; завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рад.21 декларації за червень 2021 року) на суму ПДВ 151 481 грн (75406 грн з яких враховано при винесені ППР за формою В4 за результатами документальної позапланової виїзної перевірки безпідставними.

Враховуючи викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про підставність позовних вимог для задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у справі №140/3310/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга