Справа № 520/6980/22
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 листопада 2022 р. справа № 520/6980/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61052, м. Харків, вул.Ярославська, 1/29, ), Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Національної поліції у місті Києві та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 07.11.2015 по 19.04.2016 та з 10.05.2017 по 11.08.2017;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 07.11.2015 по 19.04.2016 та з 10.05.2017 по 11.08.2017;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП у місті Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2016 по 30.06.2017;

- зобов`язати ГУНП у місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.04.2016 по 30.06.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 11.08.2017 по 30.11.2017;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11.08.2017 по 30.11.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 22.11.2017 по 10.06.2021;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 22.11.2017 по 10.06.2021;

- визнати протиправною бездіяльність Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб на загальну суму 59963,97 гривень;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб на загальну суму 59963,97 гривень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.1 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач з 07.11.2015 по 10.06.2021 року працював на різних посадах в ГУНП в Харківській області, ГУНП у м.Києві та ДВБ НПУ. В порушення чинного законодавства України, Відповідачем 1, Відповідачем 2 та Відповідачем 3 не проводилась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 : ГУНП в Харківській області у періоди з 07.11.2015 у по 19.04.2016 та з 10.05.2017 по 11.08.2017, що підтверджується довідками про грошове забезпечення ОСОБА_1 за періоди: з 07.11.2015 по 31.12.2015, з січня 2016 року по квітень 2016 року та з травня 2017 року по серпень 2017 року, що спрямовані листом ГУНП в Харківській області від 26.11.2021 за вихідним №337зі/119/05/29-2021; ГУНП у м.Києві у період з 19.04.2016 по 30.06.2017, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з квітня 2016 року по червень 2017 року, направленою на його адресу листом ГУНП у м.Києві від 26.11.2021 за вихідним №150-зі/125/05/30-2021, та розрахунковими листами на ім`я ОСОБА_1 за серпень-вересень 2016 року та квітень-червень 2017 року, направлених листом від 03.02.2022 за вихідним № 3 аз/125/30/01-2022; ДВБ НПУ у період з 11.08.2017 по 30.11.2017, що підтверджується довідкою від 10.12.2021 №183 про нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 11.08.2017 по 10.06.2021, направленою листом ДВБ НПУ від 13.12.2021 за вихідним №100 зі/42-05ЦА/02-2021, та як наслідок не здійснювались виплати належних йому сум. Окрім цього, ДВБ НПУ не було видано розпорядчий документ про встановлення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, внаслідок чого вона не нараховувалась та не виплачувалась йому за період з 22.11.2017 по 10.06.2021. Також, представник позивача зазначив, що впродовж 2017-2021 років ОСОБА_1 , в загальній кількості, не використано 121 добу чергових оплачуваних відпусток (31 добу за 2017 рік, 45 діб за 2018 рік та 45 діб за 2020 рік), тобто ДВБ НПУ не нарахована та не виплачена позивачу компенсація у сумі 59963,97 гривень.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав, що порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Однак лише постановою № 782 від 18.10.2017 Кабінет Міністрів України вніс зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «, поліцейських». За таких обставин від початку функціонування Національної поліції України з 07.11.2015 та до 18.10.2017 індексація виплат заробітної плати жодному поліцейському не проводилось, через відсутність зазначених змін у Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Представник відповідача - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав, що позивач проходив службу в Департаменті в період з 11.08.2017 до 10.06.2021 та у цей період часу отримував відповідне грошове забезпечення. Представник відповідача вказав, що індексація грошового забезпечення (грошових доходів) населення розпочалася з червня 2016 року. Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 внесено зміни до пункту 2 вказаного Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «, поліцейських». З огляду на вказане, індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаної постанови, тобто з 24.10.2017. Відповідно виплата індексації в Департаменті розпочалася з 01.11.2017. Ураховуючи вищевикладене, Департамент не мав правових підстав для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 11.08.2017 до 01.11.2017, у зв`язку з відсутністю на момент виникнення спірних правовідносин законодавчого врегулювання, що унеможливлювало її здійснення. Окрім цього, індексація грошового забезпечення за листопад 2017 року була виплачена ОСОБА_1 загальним платіжним дорученням від 26.12.2017 № 949. Відносно встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень представник відповідача вказав, що з огляду на пункт 6 Положення № 414 визначення особи такою, що постійно працює в умовах режимних обмежень та визначення розміру надбавки належить виключно до компетенції керівника. Відповідно до наказу Національної поліції України від 06.11.2015 № 1 «Про затвердження структури Національної поліції України», Харківське управління є територіальним (відокремленим) підрозділом ДВБ НПУ, а відтак, самостійно здійснює секретне діловодство та заходи щодо охорони державної таємниці. Вищезазначене свідчить про те, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень встановлюється за наявності декількох критеріїв (умов), а саме: наявності мотивованого рапорту (критерій відсутній у Позивача); призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці; надання доступу до державної таємниці; постійної роботи із секретною інформацією або її носіями. Таким чином, ураховуючи відсутність мотивованого рапорту керівника Харківського управління, погодженого з режимно-секретним органом, про установлення ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень, Департаментом відповідний наказ не видавався та така надбавка останньому не встановлювалася, в силу обов`язку діяти в межах повноважень та у спосіб, визначених законодавством України. Щодо виплати грошової компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у кількості 31 доба за 2017 рік, у кількості 45 діб за 2018 рік та у кількості 45 діб за 2020 рік представник відповідача вказав, що на підставі частини 10 статті 93 Закону № 580 та пункту 8 розділу III Порядку № 260, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Компенсація ж за невикористані відпустки за минулі роки (не в році звільнення) поліцейським при звільненні зі служби в поліції відповідно до приписів Закону № 580 та Порядку № 260 не передбачена.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року встановлено відповідачу - Головному управлінню Національної поліції у місті Києві строк, не більше шістнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для надання до суду відзиву на позов і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову; надіславши позивачу, іншим відповідачам, третім особам копію відзиву та доданих до нього документів.

Згідно з приписами п.12 та п.15 ч.1 ст.4 КАС України, судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції, ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Відповідно до ч.5 ст.251 КАС України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомлення.

Пунктом 2 частини 6 ст.251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року була надіслана відповідачу - Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, в його електронний кабінет, та документ доставлено до електронного кабінету 20.09.2022 року, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у місті Києві правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд зазначає, що відповідачем не зазначено поважних причин неподання відзиву на позов, відповідно суд кваліфікує неподання відзиву на позов як визнання позову відповідачем.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові. Позивач також зазначив, що посилання відповідача на пропуск трирічного строку звернення до суду згідно наказу №260 є також незаконними, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Окрім цього, відповідач не може бути поставленим в залежність від бездіяльності Кабінету Міністрів України, який тільки 18.10.2017р. постановою №782, тобто через два роки після початку функціонування національної поліції України вніс зміни в постанову №1078 від 17.07.2003р., де доповнив абзац п`ятий після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських".

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові.

Представник відповідача - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надав до суду заперечення, в яких підтримав позицію, викладену у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що в період з 28.06.1993 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах Внутрішніх справ України.

Наказом ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 №29о/с ОСОБА_1 , як прибулого з Міністерства Внутрішніх справ, в порядку пункту 9 розділу XV Закону України «Про Національну поліцію», прийнято на службу до ГУНП в Харківській області на посаду заступника командира БПС (з обслуговування метрополітену) ГУНП в Харківській області.

Наказами ГУНП в Харівській області від 19.04.2016 № 123о/с та від 08.082017 №507о/с ОСОБА_1 був відряджений у розпорядження ГУНП у м.Києві і обіймав посаду начальника відділу превенції Солом`янського УП ГУНП у м.Києві.

Наказом ГУНП у м.Києві № 689 о/с від 08.08.2016 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу превенції Солом`янського УП ГУНП у м.Києві.

Наказом ГУНП у м.Києві № 721 о/с від 25.08.2016 відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції.

26.08.2016 на підставі наказу ГУНП у м.Києві № 81о/с від 31.01.2017 ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника відділу превенції Солом`янського УП ГУНП у м.Києві.

З 10.05.2017 на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 16.05.2017 № 290о/с переведений на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області.

З 11.08.2017 на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 23.08.2017 № 212о/с ОСОБА_1 обіймав посаду старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

10.06.2021 на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №175о/с від 08.06.2021 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою компенсації за 18 діб невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік. На день звільнення, відповідно до наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 08.06.2021 №175о/с ОСОБА_1 обчислені стаж служби в поліції для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 25 років 09 місяців 17 днів, вислуга років у пільговому обчисленні 00 років 07 місяців 08 днів, вислуга років для призначення пенсії 26 років 04 місяці 25 днів.

Судом встановлено, що відповідачами не проводилась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 :

- ГУНП в Харківській області у періоди з 07.11.2015 у по 19.04.2016 та з 10.05.2017 по 11.08.2017, що підтверджується довідками про грошове забезпечення ОСОБА_1 за періоди: з 07.11.2015 по 31.12.2015, з січня 2016 року по квітень 2016 року та з травня 2017 року по серпень 2017 року, що спрямовані листом ГУНП в Харківській області від 26.11.2021 за вихідним №337зі/119/05/29-2021;

- ГУНП у м.Києві у період з 19.04.2016 по 30.06.2017, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з квітня 2016 року по червень 2017 року, направленою на його адресу листом ГУНП у м.Києві від 26.11.2021 за вихідним №150-зі/125/05/30-2021, та розрахунковими листами на ім`я ОСОБА_1 за серпень-вересень 2016 року та квітень-червень 2017 року, направлених листом від 03.02.2022 за вихідним № 3 аз/125/30/01-2022;

- ДВБ НПУ у період з 11.08.2017 по 31.10.2017, що підтверджується довідкою від 10.12.2021 №183 про нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 11.08.2017 по 10.06.2021, направленою листом ДВБ НПУ від 13.12.2021 за вихідним №100 зі/42-05ЦА/02-2021.

Також судом встановлено, що індексація грошового забезпечення за листопад 2017 року була виплачена ОСОБА_1 у грудні 2017 року загальним платіжним дорученням ДВБ НПУ від 26.12.2017 № 949.

З приводу спірних правовідносин суд в частині ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення зазначає наступне.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про національну поліцію".

За унормуванням статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно ст. 2 Закону №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення згідно ст. 4 Закону №1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно статті 5 Закону №1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За змістом частини 2 статті 6 Закону №1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17 липня 2003 року №1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).

Порядок №1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку №1078.

Приписами п. 6 Порядку №1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати, спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд не бере до уваги посилання відповідачів, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01 листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських», є неприйнятними, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно частини 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законами України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Про Національну поліцію» та порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі №160/35/20.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд зазначає наступне, індексація грошових доходів громадян проводиться в разі, коли величина ІСЦ, обчисленого наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який становить 103 % (п. 11 Порядку № 1078). Для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін здійснюється за місяцем, у якому відбувається перевищення порога індексації. Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією проводиться з місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін і на підставі якого відбувається перевищення порога індексації.

Отже, можливість проведення індексації грошових доходів залежить від порогу індексації - величини індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. В свою чергу, якщо величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, індексація грошових доходів в такому місяці не проводиться.

Індекс споживчих цін (надалі - ІСЦ) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання. Цей показник розраховується на основі споживчого набору товарів продовольчого та непродовольчого призначення і послуг. Зазначений набір товарів (послуг) є єдиним для всіх регіонів країни та ґрунтується на структурі споживчих грошових витрат домогосподарств міських поселень.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр").

Відповідно до п. 10.2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

У місяці, в якому відбувається підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соцстрахування, значення ІСЦ приймається за 1 або 100 % (п. 5 Порядку № 1078).

В контексті розгляду цієї справи позивача прийнято на службу 07.11.2015 до лав Національної поліції України. Оскільки Національна поліція України є новоствореним органом, для всіх її працівників вперше визначено посадові оклади з листопада 2015 року. Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем встановлення посадових окладів - грудень 2015 року.

В свою чергу, що за даними Держстату України, індекс споживчих цін (%), на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації за грудень 2015 року становив 100,7 %. Цей індекс опубліковано в січні 2016 року. Оскільки він не перевищує порога індексації (103 %), право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто в лютому 2016 року, не настає. В подальшому за січень 2016 року ІСЦ становив 100,9 %. Цей індекс опубліковано в лютому 2016 року. Оскільки наростаючим підсумком за грудень - січень (1,007х1,09 х100) він не перевищує порога індексації (103 %), право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто в березні 2016 року, не настає. ІСЦ у лютому 2016 року становить 99,6 % (право на індексацію квітні не настає), в березні 2016 року - 101,0 % (право на індексацію в травні не настає), в квітні 2016 року - 103,5 %, а тому за грудень 2015 року - квітень 2016 року наростаючим підсумком дорівнюватиме 105,79 % (1,007х1,009 х 0,996 х 1,01х1,035х100), то право на індексацію виникне у червні 2016 року (наступний місяць за місяцем публікації індексу за квітень 2016 року) на величину приросту ІСЦ 5,79 % (105,79 - 100).

Отже, в квітні місяці 2016 року індекс споживчих цін перевищив поріг індексації понад 103 % та склав 105,79%, а тому у позивача виникло право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс - в червні 2016 року. За таких обставин, починаючи з червня 2016 року у відповідачів виник кореспондуючий обов`язок провести нарахування індексації грошового забезпечення позивача в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб за відповідний період.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 року по справі №520/9580/19.

Окрім цього, судом встановлено, що з листопада 2017 року позивачу здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення.

Таким чином, позивачу протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області за період з 10.05.2017 року по 11.08.2017 року, Головним управлінням Національної поліції у місті Києві за період з 01.06.2016 року по 30.06.2017 року та Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України за період з 11.08.2017 року по 31.10.2017 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 11.08.2017 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 11.08.2017 року;

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 30.06.2017 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 30.06.2017 року;

- визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 11.08.2017 року по 31.10.2017 року та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 11.08.2017 року по 31.10.2017 року.

За інші періоди підстави для нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення - відсутні.

Також, відносно посилань представника відповідача на положення пункту 11 розділу І Порядку №260, яким визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, суд зазначає наступне. Положення вказаної норми не розповсюджуються на право звернення до суду в порядку статті 233 КЗпП, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відносно позовних вимог визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 22.11.2017 по 10.06.2021 та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 22.11.2017 по 10.06.2021, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про державну таємницю» (далі - Закон № 3855) визначено, що державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3855 залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Згідно із статтею 30 Закону № 3855 у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень) визначає Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 (зі змінами, далі - Положення № 414).

Пунктом 2 Положення № 414 визначено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

З огляду на пункт 6 Положення № 414 визначення особи такою, що постійно працює в умовах режимних обмежень та визначення розміру надбавки належить виключно до компетенції керівника.

При цьому, необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є, окрім наявності в особи допуску до державної таємниці, ще й виконання такою особою робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці.

Разом з цим, порядок встановлення та виплати надбавки поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень регулюється Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом МВС від 06.04.2016 №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (зі змінами, далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 7 розділу II Порядку № 260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах, та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах)), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Тобто, вказана норма містить вимогу про наявність саме мотивованого рапорту керівника структурного/відокремленого підрозділу.

Відповідно до вказаних норм, мотивований рапорт керівника означає рапорт, в якому відображено, що особа постійно працює із секретною інформацією або її носіями.

Згідно з пунктом 9 розділу І Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 № 83 (у редакції наказу Національної поліції України від 31.07.2019 № 765) діловодство та заходи щодо забезпечення режиму секретності у ДВБ здійснюються відповідно до вимог законодавства України.

Територіальні (відокремлені) підрозділи ДВБ в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві самостійно здійснюють секретне діловодство та заходи щодо охорони державної таємниці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду, яку включено до номенклатури посад Харківського управління Департаменту, перебування на якій потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці. Останній мав допуск до державної таємниці за формою 2 та наказом Харківського управління Департаменту від 22.11.2017 № 21д йому надано доступ до державної таємниці (для роботи з інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» і «таємно»).

Відповідно до листів Харківського управління ДВБ НПУ від 26.01.2022 за вихідними №179/42-20/01-2022 та №233/42-20/01-2022 на ім`я т.в.о. першого заступника ДВБ НПУ Яцкевича Р., під час виконання покладених на ОСОБА_1 функціональних обов`язків старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ним опрацьовувались документи, що мають гриф обмеження доступу, з яких: у 2018 році 1 документ з грифом «Цілком таємно», 81 документ з грифом «Таємно», 5 документів з грифом «Для службового користування» та 9 вихідних документів; у 2019 році 75 документів з грифом «Таємно», 2 документи з грифом «Для службового користування» та 10 вихідних документів, у 2020 році 1 документ з грифом «Цілком таємно», 65 документів з грифом «Таємно» та 10 вихідних документів, у 2021 році 73 документи з грифом «Таємно» та 6 вихідних документів.

При цьому, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу мотивованого рапорту керівника Харківського управління, погодженого з режимно-секретним органом, про установлення ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень.

Суд зазначає, що відповідно до наказу Національної поліції України від 06.11.2015 № 1 «Про затвердження структури Національної поліції України», Харківське управління є територіальним (відокремленим) підрозділом ДВБ НПУ, а відтак, самостійно здійснює секретне діловодство та заходи щодо охорони державної таємниці.

Вищезазначене свідчить про те, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень встановлюється за наявності декількох критеріїв (умов), а саме: наявності мотивованого рапорту (критерій відсутній у Позивача); призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці; надання доступу до державної таємниці; постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.

Таким чином, оскільки до ДВБ НПУ не надходило мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядок № 260, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу надбавки в умовах режимних обмежень.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.08.2019 року по справі №820/5122/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відносно позовних вимог визнати протиправною бездіяльність Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб на загальну суму 59963,97 гривень та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб на загальну суму 59963,97 гривень, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України при звільненні позивача не було нараховано та виплачено компенсаці. за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості: за 2017 рік - 31 доба, за 2018 рік - 45 діб, за 2020 рік - 45 діб.

Вказаний факт не заперечувався відповідачем та мотивований тим, що позивач має право на компенсацію невикористаної відпустки виключно в межах року звільнення.

З приводу позовних вимог в цій частині, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон №504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16, на які посилається відповідач, та дійшов наступних висновків.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічних чергових відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб, яку відповідачем протиправно не виплачено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб на загальну суму 59963,97 гривень, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів нарахування на користь позивача компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток та дії щодо нарахування вказаної компенсації відносяться до дискреційних повноважень відповідача, відповідно вимога зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток на загальну суму 59963,97 гривень є передчасною.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за доцільне задовольнити вказану позовну вимогу шляхом зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61052, м. Харків, вул.Ярославська, 1/29, ), Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 11.08.2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (61052, м. Харків, вул.Ярославська, 1/29, ) здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) індексації його грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 11.08.2017 року.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 30.06.2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) індексації його грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 30.06.2017 року.

Визнати протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 11.08.2017 року по 31.10.2017 року.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, ) здійснити відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) індексації його грошового забезпечення за період з 11.08.2017 року по 31.10.2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2017 рік у кількості 31 доба, за 2018 рік у кількості 45 діб та за 2020 рік у кількості 45 діб.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.11.2022 року.

Суддя Біленський О.О.