Справа № 240/28579/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/28579/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

01 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Лунь Т. С.,

за участю:

представника позивача: Дідиченка Олега Олександровича

представника відповідачів: Окунь Оксани Михайлівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердичівського міського голови Орлюка Сергія Валерійовича, Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Бердичівського міського голови Орлюка Сергія Валерійовича, Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

20 вересня 2022 року до суду від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

В судовому засіданні представник позивача апеляцій скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити її вимоги.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог апеляційної скарги. Просила суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач з 06.11.2020 працювала на посаді начальника відділу комунальної власності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради.

18 березня 2021 року Бердичівською міською радою прийнято рішення №165 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів», згідно з п.1 якого, затверджено структуру апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів та в п.4.1 рішення вирішено, перейменувати відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради на Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради».

Згідно з розпорядженням Бердичівського міського голови №67/05-01 від 24.03.2021 затверджено штатний розпис апарату Бердичівської міської ради та виконавчого комітету, структурних підрозділів та уповноважених посадових осіб виконавчого комітету, управління Бердичівської міської ради, відповідно до змісту якого штатний розпис Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради передбачає посаду, зокрема, начальника управління (т.1 а.с.247, 248-249).

У зв`язку із зазначеним, 26 березня 2021 року персонально попереджено начальника відділу комунальної власності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Павлішину Тамілу Василівну про зміну організації праці та зміну істотних умов праці і запропоновано продовжити роботу на посаді: начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

У попередженні зазначено, що у разі відмови від продовження роботи у зв`язку зі змінами в організації праці та змінами істотних умов праці працівник буде звільнений на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Також вказано, що письмову згоду/відмову щодо подальшого продовження роботи запропоновано надати до 26.05.2021.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 за власним підписом, подала на ім`я міського голови ОСОБА_2 , заяву в якій вказала, що із запропонованою комісією посадою погоджується та бажає продовжити роботу на посаді начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

Зазначену заяву позивач надіслала на адресу Бердичівської міської ради засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення .

За результатами розгляду доповідної записки заступника Бердичівського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, міським головою видано розпорядження №119/05-01 від 11.06.2021 «Про персональне попередження працівників виконавчого комітету Бердичівської міської ради», у якому зазначено про необхідність Комісії з персонального попередження працівників повторно попередити начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради ОСОБА_1 , відповідно до рішення міської ради від 18.03.2021 №165, не пізніше ніж за два місці, у зв`язку зі змінами в організації праці та змінами істотних умов праці та повідомити профспілковій організації (т.1 а.с.169 зворот).

14 червня 2021 року Комісією з персонального попередження працівників виконавчого комітету Бердичівської міської ради (далі - Комісія) сформовано письмове попередження начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці у зв`язку зі зміною в організації праці: зміну посадового окладу та внесення змін до посадової інструкції працівника.

Одночасно у попередженні позивачу запропоновано посаду начальника відділу комунальної власності Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, а також вакантну посаду головного спеціаліста відділу економіки та інвестицій управління економічного розвитку Бердичівської міської ради. Також вказано про право взяти участь у конкурсі на посаду начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

Окрім того, у попередженні повідомлено, що у разі відмови від продовження роботи на запропонованих посадах позивач буде звільнена у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Згідно з актом відмови працівника підписати (засвідчити) факт попередження, складеним 14.06.2021 Комісією, зафіксовано оголошення позивачу тексту попередження та відмову від підписання попередження.

В подальшому, відповідно до розпорядження Бердичівського міського голови №116/05-02 від 30.08.2021 "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ", позивача з 31.08.2021 звільнено з роботи начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради, у зв`язку з відмовою від продовження роботи з підстав зміни істотних умов праці, відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.27, 174).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-ІІІ (далі - Закон №2493-ІІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст.2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст.7 Закону №2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Відповідно до статті 20 Закону №2493-ІІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі:

- порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

- порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

- виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

- досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Таким чином, оскільки така підстава як зміна істотних умов праці для припинення служби в органах місцевого самоврядування спеціальним законом - Законом №2493-ІІІ не визначена, суд погоджується із доводами відповідачів, що застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

В свою чергу, ч.3 та ч.4 ст. 32 КЗпП передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

З огляду на викладене, чинними нормами КЗпП не встановлено вичерпний перелік істотних умов праці працівника. При цьому, зміна істотних умов праці допускається за наявності змін в організації виробництва і праці та за умови продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено судам, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Верховний Суд України у справі № 6-2748цс15 (постанова від 23 березня 2016 року) дійшов правового висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

З приводу наявності зміни істотних умов праці при звільненні начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з рішенням Бердичівської міської ради №7 від 11.12.2020 "Про затвердження структури та загальної чисельності працівників апарату Бердичівської міської ради та її виконавчого комітету, самостійних відділів та управлінь виконавчого комітету міської ради" та розпорядження міського голови №208/05-01 від 11.12.2020, відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради зі штатною чисельністю 5 працівників, станом на 11.12.2020, був самостійним відділом в структурі виконавчого комітету Бердичівської міської ради. При цьому посадовий оклад начальника відділу комунальної власності, яку займала позивач, передбачено у розмірі 7600 грн (т. а.с. 46, 47-48, 250, 251).

Частиною першою статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». А в частині четвертій цієї статті передбачено, що положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

На підставі зазначених повноважень, Бердичівською міською радою 18 березня 2021 року прийнято рішення №165 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів», згідно зі змістом якого:

- пунктом 1 затверджено структуру апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів;

- пунктом п.4.1 вирішено, перейменувати відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради на Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради»;

- пунктом 5 вирішено приєднати до Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради: 5.1. відділ економіки та інвестицій; 5.2. відділ з питань торговельного обслуговування та якості надання послуг; 5.3. відділ інформаційних технологій; 5.4. відділ з питань праці та соціально-трудових відносин управління праці сім`ї та соціального захисту населення (т.1 а.с. 14).

В подальшому, розпорядженням міського голови від 24.03.2021 №67/05-01 «Про затвердження штатних розписів апарату Бердичівської міської ради та виконавчого комітету, структурних підрозділів та уповноважених посадових осіб виконавчого комітету, управлінь Бердичівської міської ради» встановлено посадові оклади та затверджено штатний розпис працівникам, зокрема Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради. Згідно з додатком 2 до зазначеного розпорядження, посадовий оклад начальника новоствореного Управління економічного розвитку становить - 7700грн, начальника відділу комунальної власності створеного в управлінні економічного розвитку Бердичівської міської ради - 7100 грн .

Вищенаведені обставини свідчать про те, що в структурі апарату виконавчого комітету Бердичівської міської ради відбулися зміни в частині реорганізації роботи самостійного відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради шляхом перейменування на Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради з одночасним приєднання в структуру управління низки відділів, зокрема відділу комунальної власності управління.

При цьому, відповідачем, як суб`єктом призначення, доведено суду наявність зміни істотних умов праці начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради - ОСОБА_1 при переведенні на посаду, як начальника Управління економічного розвитку, так і на посаду начальника відділу комунальної власності Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, які пов`язані зі зміною посадового окладу та змістом повноважень внесених до посадової інструкції.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Колегія суддів звертає увагу, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, з метою дотримання трудових прав та інтересів позивача та на виконання вимог ч.1 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України комісією з персонального попередження працівників (далі - Комісія) 14.06.2021 персонально попереджено ОСОБА_1 про зміну в організації праці та зміну істотних умов праці та запропоновані наявні вакантні посади, а саме: начальника відділу комунальної власності управління економічного розвитку Бердичівської міської ради та головного спеціаліста відділу економіки та інвестицій Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради. Окрім того, повідомлено про право взяти участь у конкурсі на заміщення посади начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

Проте, 14.06.2021 Комісією, за підписом її членів, складено акт відмови працівника підписати (засвідчити) факт попередження, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 після оголошення змісту попередження покинула засідання Комісії, тим самим відмовилась від підписання попередження.

Суд зазначає, що законодавством про працю не передбачені механізм, форма повідомлення про зміну істотних умов праці та форма погодження працівника чи його відмови (незгоди) продовжувати роботу в нових умовах. Тому працівники можуть певним чином проявити незгоду чи небажання підписувати повідомлення.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи надано докази того, що позивача 14.06.2021- тобто завчасно (понад 2 місяців) до звільнення (30.08.2021), повідомлено про зміну істотних умов праці та виконано обов`язок щодо пропозиції їй іншої роботи в тій самій установі.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься акт від 14.06.2021 про відмову працівника підписати (засвідчити) факт повідомлення, який містить причини складення акта (відмова працівника підписати розписку щодо попередження про майбутні зміни істотних умов праці), реквізити, а також підписи уповноважених осіб, який вкотре доводить правомірність дій відповідача.

Водночас, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів існування (надання) позивачем згоди на продовження роботи в нових умовах, запропонованих у попередженні від 14.06.2021.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Щодо першочергового попередження позивача від 26.03.2021 та надання позивачем згоди на продовження роботи на першочергово запропонованій посаді - начальника управління економічного розвитку, судова колегія звертає увагу на наступне.

Частиною 1, 2 та 3 статті 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

При цьому проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року №169 (далі - Порядок №169)

Пунктом 5 Порядку №169 вказано, що переведення на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, може здійснюватися без конкурсного відбору.

Таким чином, законодавством передбачено можливість прийняття та переведення без конкурсного відбору працівників органів місцевого самоврядування при переміщенні їх в межах одного органу місцевого самоврядування на рівнозначну або нижчу посаду з дотриманням вимог законодавства про працю.

При цьому, як вже зазначалось судом вище, першочергово запропонована (26.03.2021) позивачу посада на переведення - начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради є вищою за займану позивачем, на момент звільнення, посадою - начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради, оскільки оплата праці, посадовий оклад є більшим за попередній (7700 грн начальник управління, 7100 грн - начальник відділу).

З огляду на викладене, з урахуванням чинних норм права, а саме те, що посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена без конкурсного відбору лише на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта, переведення позивача на запропоновану в попередженні від 26.03.2021 посаду начальника управління економічного розвитку без проведення конкурсу було б безпідставним, навіть з урахуванням надання позивачем згоди на її переведення.

Участі у конкурсі на заміщення посади начальника управління економічного розвитку Бердичівської міської ради позивач не приймала, доказів протилежного, будь-то подання заяви про намір брати участь у проведенні конкурсного відбору чи вчинення будь-яких інших дій, які б свідчили про проявлення бажання взяти участь вказаному конкурсі, позивачем суду не надано.

Суд враховує, що положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено право орган місцевого самоврядування приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Суд зауважує, що обов`язок роботодавця пропонувати вакантну посаду носить триваючий характер та виникає з моменту попередження про звільнення і діє до дня звільнення працівника.

З огляду на вказане, помилковість вчинення дій щодо пропозиції позивачу, у первинному попередженні від 26.03.2021, продовжити роботу на посаді начальника Управління економічного розвитку без проведення конкурсу, за наявності повторного попередження (14.06.2021) та пропозиція у ньому інших вакантних посад, не є фундаментальним порушенням трудового законодавства в контексті дотримання порядку звільнення позивача із займаної посади у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пропонуючи у попередженні від 14.06.2021 посади, а саме: начальника відділу комунальної власності Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, а також вакантну посаду головного спеціаліста відділу економіки та інвестиції Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, Комісія виконала обов`язок по працевлаштуванню працівника, оскільки позивачеві були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились в установі протягом не вбачає порушення норм чинного законодавства відповідача.

Окрім цього, у постановах Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №640/21594/18 (ЄДРСР 91353822), від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 (ЄДРСР 82759443) зазначено: порушення процедури не повинно породжувати правових наслідків, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури вчинення певної дії необхідно розуміти не як вимоги до самої дії, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх вчинення. Дефектні процедури, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект робить дії неправомірною. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки під час прийняття певного рішення, що мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то залежно від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а у певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, Верховний Суд вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення ЄСПЛ у справі Olsson проти Швеції від 24.03.1988, № 10465/83).

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позивача, з урахуванням повторного попередження (14.06.2021) про можливе звільнення, у встановлений законом строк запропоновано вакантну посаду для працевлаштування від якої позивач відмовився, що свідчить про відсутність в діях відповідачів порушень вимог трудового законодавства при звільненні позивача, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для скасування розпорядження голови Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.08.2021 №116/05-02 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності своїх рішень, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 листопада 2022 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.