Справа № 340/3795/20(2-ап/340/15/21)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 340/3795/20(2-ап/340/15/21)
Суддя І інстанції Кармазина Т.М.

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Сафронової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України №167 від 07.03.2015;

- визнати незаконним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 №20 від 12.03.2015;

- поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 з 13 березня 2015 року;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 по день ухвалення рішення суду;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн.

В обґрунтування позову посилається на протиправність його звільнення зі служби.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що він був незаконно звільнений, оскільки як під час винесення наказу про його звільнення перебував під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Донецькій області внаслідок винесення ухвали про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і на час звільнення вирок відносного нього не був винесений, а тому він мав бути відсторонений, а не звільнений, повний розрахунок з ним не проведений, що також виключало можливість виключення зі списків особового складу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник Міністерства оборони України просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №3 від 19.03.2014 капітана ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до мобілізаційного плану, зараховано з 19.03.2014 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів (т.1 а.с.163).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №257 від 16.05.2014 позивачу присвоєне чергове військове звання майора. (т.2 а.с.113-114)

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №20 від 13.08.2014 ОСОБА_1 направлено у відрядження на 30 діб до штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 (т.1 а.с.164).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №29 від 13.09.2014 позивачу продовжено відрядження на 30 діб у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (т.1 а.с.165).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №37 від 12.10.2014 ОСОБА_1 продовжено відрядження на 30 діб у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (т.1 а.с.166).

Відповідно до ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 02.11.2014 майору ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб в Артемівському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Донецькій області (т.1 а.с.25-26).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався до 17.01.2018, що підтверджується ухвалами Краматорського міського суду Донецької області від 26.12.2014, від 27.01.2015, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26.03.2015, ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2015, від 17.06.2015, від 14.08.2015, від 13.10.2015, від 10.12.2015, від 27.01.2016, від 24.03.2016, від 12.05.2016, від 05.07.2016, від 26.08.2016, від 20.10.2016, від 09.12.2016, від 25.01.2017, від 16.03.2017, від 29.11.2017 (т. 1 а.с.27-55).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2018 запобіжний захід ОСОБА_1 був змінений з тримання під вартою на особисту поруку Народного депутата України ОСОБА_2 (т.1 а.с.193-195).

Цією ж ухвалою суду зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_1 , в тому числі - не відлучатись зі свого місця проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи.

Строк дії даної ухвали два місяці, тобто до 17 березня 2018 року включно (т.1 а.с. 56-58).

27.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 про надання пояснень щодо неотримання грошового забезпечення в період з жовтня 2014 року по теперішній час (т.1 а.с.161).

Згідно з відповіді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 від 12.08.2020 за №800, в зв`язку з тим, що фінансова частина, яка виплачує грошове забезпечення по особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_7 знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_8 , тому запит від 27.07.2020 з приводу виплат грошового забезпечення передано для розгляду і надання відповіді до ІНФОРМАЦІЯ_9 , за належністю (т.1 а.с.162).

07.08.2020 адвокатом Анікєєнко Є.О. направлено до Благовіщенського РВК адвокатський запит щодо виплати грошового забезпечення та перебування ОСОБА_1 у складі ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Листом №799 від 12.08.2020 ІНФОРМАЦІЯ_10 повідомив адвокату про те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_11 № 20 від 12.03.2015 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі витягу із наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 07.03.2015року № 167 у зв`язку з демобілізацією відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію». Виключений зі списків особового складу Ульяновського РВК 12.03.2015 (т.1 а.с.168), що також підтверджується відповідним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_11 №20 від 12.03.2015 (т.1 а.с.167) та витягом із наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 07.03.2015 №167 (т.1 а.с.170).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості оскаржених наказів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-ХІІ (далі Закон №1934-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-ХІІ особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, які є громадянами України.

Громадяни України, які проходять військову службу та службу у військовому резерві у Збройних Силах України, складають військову присягу на вірність Українському народові, при виконанні обов`язків служби носять військову форму одягу, їм довічно встановлюються законом військові звання. Порядок позбавлення військового звання визначається законом.

Відповідно до ч.2, 3, 9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які в добровільному порядку проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 2, 4, 7, 11 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Громадяни України в добровільному порядку можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Порядок відбору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови й порядок її проходження, а також підстави й порядок звільнення зі служби визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

Відповідно до ч.3, 7 ст.23 Закону №2232-XII для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом у мирний час, - до 18 місяців; для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону № 2232-XII призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту «ґ» частини другої статті 26 цього Закону.

Відповідно до підпункту «г», «ґ» частини 2 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення зі служби проводиться: осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, - після закінчення встановлених строків військової служби та на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті; військовослужбовці, призвані на військову службу в особливий період, - на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з ч.8 ст.26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: 3) після прийняття рішення про демобілізацію: призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 9 статті 26 Закону № 2232-XII).

Пунктом 4 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію».

У зв`язку з демобілізацією відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Ульяновського РВК Кіровоградської області 12.03.2015. При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що тримання позивача під вартою не є перешкодою у такому звільненні.

Позивач не є військовослужбовцем на постійній основі, а виконував військові обов`язки в межах мобілізаційних планів. Така мобілізація здійснюється в тому числі, в межах виділених коштів на такі потреби. Після виконання військових завдань, з урахуванням військової обстановки, було прийнято Указ Президента про демобілізацію, в тому числі, з урахуванням наявних коштів на військові потреби.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України 10.12.2008 №1153/2008 ( далі Положення № 1153).

Згідно з пунктом 122 Положення №1153 усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовець, стосовно якого винесено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді до розгляду справи судом.

Відсторонення військовослужбовців від посади як захід забезпечення кримінального провадження здійснюється відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Військовослужбовці, які усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень, а також відсторонені від виконання повноважень на посаді або відсторонені від посади (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою), продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром (начальником) військової частини.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України заходами забезпечення кримінального провадження, в тому числі є відсторонення від посади.

Згідно з положеннями частини 1 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до положень пункту 4.29 Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 р. №170 (далі Інструкція № 170, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок і тривалість усунення від виконання службових обов`язків та відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовців визначаються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Військовослужбовець, стосовно якого винесено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочину у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та (або) пов`язаного із зловживанням службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень наказом командира військової частини.

Військовослужбовцям, усунутим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, з наступного дня після усунення (відсторонення) за період, протягом якого вони не виконували службові обов`язки за посадою, виплачуються посадові оклади, оклади за військовими званнями та надбавки за вислугу років. У разі скасування наказів про усунення (відсторонення) за період, протягом якого військовослужбовці не виконували службові обов`язки за посадами, їм виплачуються в середньому розмірі додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких вони втратили протягом періоду усунення (відсторонення).

Згідно п.4.30 Інструкції №170 військовослужбовці, усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень, повноважень на посаді або відсторонені від посади, якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою, продовжують проходити військову службу згідно з пунктом 122 Положення, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром (начальником) військової частини. Виконання обов`язків військової служби такими військовослужбовцями здійснюється за місцем проходження служби або у разі відсутності обмеження свободи пересування військовослужбовця - в іншому місці, визначеному посадовою особою, у чиєму підпорядкуванні вони перебувають.

У разі якщо відповідно до Кримінального процесуального кодексу України ухвалою слідчого судді чи суду військовослужбовцю змінюється тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід кримінального провадження, то такий військовослужбовець продовжує проходити військову службу.

Відповідно до статті 911 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець, стосовно якого винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого у вчиненні злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень у порядку, визначеному законом, до розгляду справи судом.

Відповідно до частини 2 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Виходячи із зазначених правових норм слід зазначити, що законодавством не передбачено особливості застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження як то відсторонення від посади або відсторонення від службових обов`язків, як на тому акцентує увагу апелянт, та не спростовує висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відсторонення позивача від посади.

Спростовуючи доводи позивача, щодо необхідності обов`язкового відсторонення позивача від посади суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність доказів наявності обвинувального акту щодо нього, який переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України, до дати його звільнення зі служби, та відсутність ухвали слідчого судді або суду щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі відсторонення від посади, що виключає підстави для відсторонення позивача від посади до дня його звільнення зі служби.

Стосовно доводів позивача, що відповідно до пунктів 12.6, 12.7 Інструкції №170 позивач не міг ані скласти рапорт на звільнення, ані прийняти участь у бесіді, тим паче підписати такий аркуш бесіди, більш того на протязі п`яти днів стати на облік в військовому комісаріаті, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до пунктів 12.6, 12.7 Інструкції № 170 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту, зобов`язана здійснити заходи щодо: розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців; обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.

Бесіда з питань звільнення проводиться, зокрема з молодшими та старшими офіцерами до підполковника включно: у військовій частині - командиром військової частини; в управлінні з`єднання та в територіальному управлінні - відповідним командиром з`єднання, армійського корпусу (повітряного командування), начальником управління або їх заступниками; в управлінні оперативного командування, органах військового управління і командуваннях видів Збройних Сил України - начальником відповідного структурного підрозділу, заступником командувача чи керівника органу військового управління; у структурних підрозділах Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України - керівниками структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

За таких обставин пункти 12.6, 12.7 Інструкції № 170 не стосуються позивача, оскільки його звільнено у зв`язку з демобілізацією, після мобілізації для виконання певних військових завдань, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Пункти 12.6, 12.7 Інструкції № 170 застосовуються для військовослужбовців, які проходять службу за контрактом та стосовно яких у керівництва Збройних Сил України є потреба у продовженні їх подальшої військової служби, саме для цього у відповідних бесідах наголошується на престижі служби та роз`яснюються відповідні пільги та переваги з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення.

В зв`язку з тим, що у продовженні військової служби позивача відпала службова необхідність, його і не переконували продовжувати проходити службу в ЗСУ. Крім того позивач зобов`язаний стати на облік протягом п`яти днів з дня його звільнення, що буде враховано у військовому комісаріаті.

Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржених наказів та відсутністю підстав для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 03 листопада 2022 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя Т.І. Ясенова

суддя С.В. Сафронова