Справа № 320/9940/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9940/21 Суддя першої інстанції: Юзькова О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року про передачу за підсудністю справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо невиплати пенсії за період з 01 травня до 01 липня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести виплату пенсії за період з 01 травня до 01 липня 2018 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про територіальну підсудність справи. Скаржник вказує на те, що звернулася з позовом до суду за місцем свого проживання, скориставшись правом, наданим ч. 1 ст. 25 КАС України. Позивач наголошує на тому, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, що засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Приймаючи рішення про передачу справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 за підсудністю, суд першої інстанції застосував положення ч. 1 ст. 25 КАС України та виходив з того, що територіальна підсудність справи визначається за вибором позивача.

Суд першої інстанції врахував, що у позовній заяві зазначено місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надано копію довідки від 23 жовтня 2014 року № 3249-111 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. В той же час згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта позивача, зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_2 .

Також суд першої інстанції зазначив, що згідно з п. 9 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (в редакції, яка була чинна до 15 серпня 2017 року включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Проте 09 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 579, якою внесено зміни до п. 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 рок № 207, а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала з чинності 16 серпня 2017 року.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що з 16 серпня 2017 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, до якого вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи.

Оскільки згідно належних доказів щодо відомостей про зареєстроване місце проживання позивача таким є м. Луганськ, а відповідно до реквізитів позовної заяви зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є м. Київ, та приймаючи до уваги, що з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на Київську область, суд першої інстанції з метою досягнення процесуальної економії та задля ефективного використання процесуальних засобів для відновлення порушеного права позивача, визнав за доцільне передати справу на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовна заява подана з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що з огляду на зміст позовних вимог, при визначенні предметної підсудності слід керуватися саме положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 25 КАС України, згідно з якими позовна заява подається за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Разом з тим колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що довідка від 23 жовтня 2014 року № 3249-111 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є належним доказом, який підтверджує право ОСОБА_1 на звернення з цим позовом саме до Київського окружного адміністративного суду.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що набув чинності 22 листопада 2014 року.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Зазначені норми права вказують на те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на певний період.

За таких обставин колегія суддів вважає, що довідка від 23 жовтня 2014 року № 3249-111 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є належним доказом того, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

Звернувшись з цим позовом саме до Київського окружного адміністративного суду, позивач правильно визначила територіальну підсудність спору, що виник між нею та відповідачем.

У свою чергу виключення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з переліку документів, до яких вносяться відомості про реєстрацію місця перебування, не впливає на визначення територіальної підсудності цієї справи.

Зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року № 579 «Про внесення зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання», узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Колегія суддів наголошує на тому, що місце перебування та місце проживання фізичної особи є різними поняттями у розумінні ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно з вказаною нормою права місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як вже зазначалося, постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року № 579 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про реєстрацію місця перебування особи.

Натомість положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зазначену довідку віднесено до документів, що підтверджують місце проживання особи.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 16 серпня 2021 року та є підставами її скасування і направлення справи до суду першої інстанції, визначеного позивачем, для продовження розгляду.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року про передачу за підсудністю справи - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Л.Т. Черпіцька