Справа № 380/5824/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/5824/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

у липні 2020 року ОСОБА_1 пред?явив позов до Головного управління Національної поліції у Львівській області та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №665 від 18 лютого 2020 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Франківського ВП ГУНП у Львівській області» у частині застосування до старшого майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача по особовому складу №50о/с від 19 лютого 2020 року про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- зобов?язати відповідача винести наказ про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням.

Ухвалою судді від 27.07.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали судді позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 10.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Згодом, 13.11.2020 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №665 від 18.02.2020 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Франківського ВП ГУНП у Львівській області», в частині застосування до старшого майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області по особовому складу №50о/с від 19.02.2020 року про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого ВКП Франківського ВП ГУНП у Львівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У подальшому, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, взявши до уваги доводи й заперечення учасників справи з цього питання, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та задоволено клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.06.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 10.08.2021 року адміністративну справу №380/5824/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, зобов?язання вчинити дії було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

30.08.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в якій він, окрім раніше заявлених позовних вимог, також просив додатково визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №621 від 14.02.2020 року про застосування дисциплінарного стягнення звільнення з посади.

Із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідачем 18.10.2021 року було подано до суду клопотання про залишення позову в частині без розгляду, оскільки, на думку відповідача, заявляючи нову вимогу позивач не дотримався приписів процесуального закону щодо строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою судді від 20.12.2021 року заяву представника позивача про збільшення позовних вимог від 30.08.2021 року в цій справі було залишено без руху у зв?язку з несплатою позивачем судового збору при заявленні нових позовних вимог, а також у зв?язку з необхідністю обґрунтування стороною позивача дотримання строку звернення до суду з відповідними вимогами або ж наявності поважних причин пропуску такого строку. Позивачу було надано строк для усунення виявлених недоліків, який ухвалою від 13.01.2022 року був продовжений.

За клопотанням від 21.01.2022 року представником позивача, з метою усунення допущених недоліків у частині сплати судового збору, було надано до суду відповідну квитанцію про сплату судового збору.

У частині строків звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 14.02.2020 року №621 представник позивача надав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Узявши до уваги позиції сторін, висловлені щодо питання залишення позову без розгляду в частині, ухвалою суду від 31.01.2022 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поданої на виконання ухвали від 20.12.2021 року, та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 у частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу ГУНП у Львівській області від 14.02.2020 року №621 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.11.2022 року ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року було залишено без змін.

Таким чином, предметом спору в цій справі, який підлягає вирішенню судом по суті, є правомірність наказів Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.02.2020 року №665 щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та від 19.02.2020 року№50о/с про звільнення позивача зі служби в поліції, а також супутні вимоги в разі їх визнання протиправними про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Учасниками справи було подано до суду заяви по суті справи, у яких розкрито суть своїх доводів і заперечень, викладено власні аргументи на обґрунтування ставлення щодо позову.

Так, відповідно до позиції позивача, яка викладена в позові та інших заявах по суті справи, він вважає, що відповідачем було безпідставно звільнено його зі служби в поліції та зі займаної посади, що відбулося з грубим порушенням установленої законом процедури.

ОСОБА_1 зазначає, що він до часу звільнення обіймав посаду старшого оперуповноваженого ВКП Франківського ВП ГУНП у Львівській області. У той же час, відповідачем було необґрунтовано та без належної підстави призначено службове розслідування з приводу гаданої відсутності позивача на роботі й за його результатами надано помилковий висновок про допущення ОСОБА_1 прогулу без поважних причин.

При цьому, позивач наголошує на тому, що при здійснення такого службового розслідування було порушено низку вимог закону, зокрема, не забезпечено можливості позивача брати участь у ньому, подавати свої пояснення, скарги та заперечення, оскільки про ОСОБА_1 узагалі не володів відомостями про відповідне розслідування.

На переконання позивача підстав для застосування щодо нього найбільш суворого дисциплінарного стягнення не існувало, а ним не допускалося порушення службової дисципліни, що було би встановлено в ході належного службового розслідування.

Зазначене, за доводами ОСОБА_1 , свідчить про грубе порушення відповідачем вимог чинного законодавства та незаконне застосування до нього дисциплінарного стягнення та подальше протиправне звільнення. Відтак, свої вимоги позивач вважає повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до позиції відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, яка ним висловлена у письмових заявах по суті справи, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 було грубо знехтувано своїми службовими обов?язками та допущено тривалого прогулу без поважних причин. А саме, позивач був відсутній на службі та на робочому місці з 10.02.2020 року, у зв?язку з чим було видано наказ від 12.02.2020 року №576 та призначене відповідне службове розслідування.

За наслідком такого розслідування, що оформлено актом від 18.02.2020 року, достеменно встановлено факти відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин упродовж 6 робочих днів з 10.02.2020 року по 14.02.2020 року та 17.02.2020 року. Більш того, було виявлено, що 08.02.2020 року позивач залишив територію України та самовільно виїхав за кордон. Відповідач також зазначає, що у ході службового розслідування робилися спроби отримати пояснення від позивача, проте, з огляду на відсутність останнього, вони відібрані не були з об?єктивних причин.

Таким чином указані обставини були встановлені належним чином, відповідно до передбаченої законом процедури, й це засвідчує грубе порушення позивачем дисциплінарного статуту і службових обов?язків, що є безумовним приводом для застосування до поліцейського дисциплінарної відповідальності. При цьому, обираючи вид відповідальності Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було враховано те, що наказом від 14.02.2020 року №621 до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади. У зв?язку з чим, щодо позивача було винесено наказ від 18.02.2020 року №665 про більш суворе стягнення звільнення зі служби в поліції, яке реалізоване за наказом по особовому складу від 19.02.2020 року №50о/с.

Відтак, відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому, підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Представник позивача не надавав пояснень щодо поданого позивачем адміністративного позову з огляду на його відсутність у судових засіданнях, однак заявлені позовні вимоги підтримав у поданих ним письмових заявах до суду. Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому просив у його задоволенні відмовити.

Суд звертає увагу на те, що призначені ним підготовчі та судові засідання неодноразово відкладались на іншу дату внаслідок систематичних неявок представника позивача, а саме:

- підготовче засідання, призначене на 19.05.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення підготовчого засідання;

- підготовче засідання, призначене на 30.05.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення підготовчого засідання;

- підготовче засідання, призначене на 09.06.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення підготовчого засідання;

- підготовче засідання, призначене на 27.06.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення підготовчого засідання;

- судове засідання, призначене на 14.07.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення судового засідання;

- судове засідання, призначене на 21.07.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення судового засідання;

- судове засідання, призначене на 15.09.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення судового засідання;

- судове засідання, призначене на 24.10.2022 року, було відкладено на іншу дату у зв`язку із неявкою представника позивача та надходження від нього клопотання про відкладення судового засідання;

Окрім цього, у судовому засіданні, що відбулось на 31.10.2022 року, суд ухвалою без виходу до нарадчої кімнати постановив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі та вирішив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в національній поліції, а зокрема, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 06.04.2018 року №232о/с було призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області, спеціальне звання майор поліції.

Установлено також, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 19.02.2020 року у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17.02.2020 року №50о/с.

Як засвідчується матеріалами справи, наказ від 19.02.2020 року №50о/с, був виданий на реалізацію наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.02.2020 року №665 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Франківського ВП ГУНП у Львівській області», яким на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Відповідно до встановлених обставин, наказ від 18.02.2020 року №665 був виданий у зв?язку з встановленням факту допущення ОСОБА_1 прогулу без поважних причин, відповідно до висновку службового розслідування від 18.02.2020 року.

А саме, як підтверджується зібраними матеріалами справи, 10.02.2020 року позивач не прибув на роботу, а на дзвінки від керівника не відповідав, відтак, за результатом огляду службового кабінету ОСОБА_1 було виявлено його службові речі й документи, а також рапорт на звільнення з 07.02.2020 року. У зв?язку з чим, наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 12.02.2020 року №576 було призначене відповідне службове розслідування, у ході якого зібрано докази відсутності ОСОБА_1 на службі, зокрема, відповідні акти про відсутність, свідчення співробітників позивача, а також установлено його виїзд за кордон 08.02.2020 року.

Указані висновки службового розслідування стали підставою для ствердження про допущення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку у вигляді прогулу без поважних причин, що потягнуло за собою ухвалення зазначених вище розпорядчих документів відповідача та звільнення позивача зі служби в поліції.

Як було встановлено судом, рішення про вид застосованого дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції було обрано відповідачем із урахуванням раніше застосованого стягнення у вигляді звільнення з посади відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 14.02.2020 року №621.

Однак, ОСОБА_1 не погодився із такими рішеннями відповідача та оскаржив їх до суду за цим позовом, стверджуючи про відсутність підстав для застосування дисциплінарного стягнення та про грубе порушення процедури у спірних правовідносинах.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно зі ст. 59 цього ж закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв?язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як визначено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з приписом ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Як випливає зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, яке проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з ч.ч. 6, 7 цієї ж статті, службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Як передбачено ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Відповідно до ч.ч. 6-10 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Як передбачено ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з ч.ч. 4, 6 цієї ж статті, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

Указаним нормам у частині з?ясування відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського шляхом проведення службового розслідування кореспондують положення Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893.

Як передбачено ч.ч. 7, 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Як установлено ч. 12 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Згідно з ч. 9 ст. 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Отож, лише за умов дійсного вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, за наявності його вини та після належного встановлення таких обставини у ході відповідного службового розслідування (відповідно установленої процедури) на таку особу, в порядку й у строки, що визначені чинним законодавством України, може бути накладено дисциплінарне стягнення, вид якого обумовлюється тяжкістю проступку та іншими істотними обставинами справи, а також вид стягнення залежить і від наявності в поліцейського дисциплінарного стягнення (оскільки нове стягнення повинно бути суворішим, аніж попереднє).

Суд відзначає, що в нашому випадку наявні підстави для призначення та проведення службового розслідування щодо можливого вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку через прогул нез?явлення на роботу без поважних причин.

Це випливає, зокрема, з факту відповідного повідомлення про можливе вчинення позивачем порушення, яке має ознаки дисциплінарного проступку, що оформлене рапортом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Т.Р. Сабанюка, який 10.02.2020 року надійшов на ім?я начальник управління. Указане відповідає вимогам ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 розд. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Матеріалами справи підтверджено, що керівником Головного управління Національної поліції у Львівській області було видано відповідний письмовий наказ від 12.02.2020 року №576 про проведення службового розслідування з приводу зазначених імовірних фактів порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, що узгоджується з ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розд. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Розглянувши ж висновок службового розслідування, який був затверджений 18.02.2020 року та матеріали такого розслідування, суд приходить до обґрунтованого висновку про належне з?ясування факту дійсного допущення ОСОБА_1 проступку, який проявився у нез?явленні на службу, тобто прогулу, поважність причин для якого не була встановлена.

Зокрема, зазначене вбачається з відомостей співробітників позивача, які були опитані в ході службового розслідування та повідомили про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 10.02.2020 року (пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Також у матеріалах справи наявні письмові акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 10.02.2020 року №2329/41/01-20, від 11.02.2020 року №2384/41/01-20, від 12.02.2020 року №2459/41/01-20, від 13.02.2020 року №2520/41/01-20, від 14.02.2020 року №2572/41/01-20, від 17.02.2020 року №2633/41/01-20.

Відповідно ж до Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, працівників апарату, відділів та відділень ГУНП у Львівській області, затвердженого наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 21.12.2019 року №3911, початок робочого дня встановлено о 9:00 год., а закінчення робочого дня о 18:15 год. з понеділка по четвер і о 17:00 год у п?ятницю, вихідні дні субота, неділя. Згідно з графіком чергувань ВКП Франківського ВП ГУНП у Львівській області на лютий 2020 року в період з 10.02.2020 року по 17.02.2020 року ОСОБА_1 не чергував, а також не числився у відпустці чи на лікарняному. Також і відповіддю ДУ «ТМО МВС по Львівській області» засвідчено, що ОСОБА_1 на лікуванні з 01.02.2020 року по 17.02.2020 року не перебував.

Суд відзначає, що у відповідності до календарних даних, 10-14 та 17 лютого 2020 року були загальними робочими (будніми) днями, отож, ОСОБА_1 зобов?язаний був перебувати на службі на своєму робочому місці. Відтак, його відсутність вказує на те, що ним було допущено прогул, при цьому, обґрунтування її доцільності, тривалості та наявності для цього поважних причин позивач так і не надав.

Більш того, відсутність позивача на роботі узгоджується й із даними Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Львівській області, яке довідкою від 13.02.2020 року №32/02/2-2020 засвідчило, що відповідно до обліку бази даних інтегрованої міжвідомчої ІТМ «Аркан» ОСОБА_1 08.02.2020 року о 23:27 год перетнув державний кордон і залишив територію України, що очевидним чином зумовлює неможливість перебування позивача на своєму робочому місці після такої події. Окрім того, у справі наявні й докази оголошення ОСОБА_1 у розшук у рамках кримінального провадження у справі №0000524, з огляду на його відсутність за місцем проживання та служби й ухилення від слідства та суду (постанова слідчого від 10.02.2020 року), а затримання ОСОБА_1 відбулося лише у серпні 2020 року року (протокол затримання особи від 17-18.08.2020 року). Ба більше, навіть у своїй заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 16.10.2020 року позивач самостійно стверджує про те, що з 08.02.2020 року по 17.08.2020 року він перебував за межами м. Львова та області. Реальність відсутності позивача на службі в спірний період також кореспондує й тій обставині, що ним було подано рапорт про звільнення з 07.02.2020 року (який залишено у робочому кабінеті та виявлено при огляді), що само по собі свідчить про небажання ОСОБА_1 із цього часу здійснювати свої службові обов?язки як поліцейського.

Таким чином, суд не знаходить підстав для сумніву в тому, що ОСОБА_1 було допущено те порушення, висновки про яке викладені у висновку службового розслідування від 18.02.2020 року, й воно є підтвердженим і установленим належним чином.

Щодо стверджуваного порушення прав та інтересів позивача, які проявилися у незалученні його до службового розслідування та не відібранні й неврахуванні його пояснень, суд відзначає наступне.

Дійсно, в рамках відповідного службового розслідування пояснення ОСОБА_1 щодо обставин можливого дисциплінарного проступку не отримувалися та в матеріалах вони відсутні. Однак, як уже зазначалося вище, ОСОБА_1 08.02.2020 року залишим територію України, а з 10.02.2020 року перебував у розшуку та був затриманий лише у серпні 2020 року, відтак, неможливість отримання пояснень від позивача в рамках службового розслідування, що мало місце у лютому 2020 року, обґрунтовується поважними й незалежними від відповідача причинами. Окрім цього, матеріалами справи підтверджується, що працівниками Головного управління Національної поліції у Львівській області вчинялися дії для отримання пояснень від ОСОБА_1 , зокрема, було здійснено відвідування позивача за місцями його проживання та реєстрації, однак, безуспішно (що оформлено відповідними актами від 13.02.2020 року №629/13/5-2020 і №630/13/5-2020). А також на ці адреси ОСОБА_1 скеровувалися письмові запрошення до Головного управління Національної поліції у Львівській області з метою опитування в рамках службового розслідування, докази чого наявні у справі.

Отже, відповідачем було вжито всі передбачені законом заходи для повідомлення ОСОБА_1 про здійснюване службове розслідування та для надання позивачеві можливості узяти у ньому участь, у тому числі з правом надання пояснень. Однак, зазначене не було реалізовано з причин, незалежних від Головного управління Національної поліції у Львівській області, а обумовлювалося поведінкою саме позивача.

Відтак, суд не вбачає підстав для висновку про порушення процедури здійснення службового розслідування, на що голослівно вказує сторона ОСОБА_1 .

У зв?язку з чим, суд вважає за необхідне резюмувати, що в нашому випадку у ході службового розслідування, яке здійснене в повній відповідності до вимог закону, було достовірно встановлено випадки грубого порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, що проявилося у тривалій (безперервно упродовж 6 робочих днів) і необґрунтованій відсутності позивача на службі та на робочому місці. При цьому тяжкість такого проступку суд оцінює з огляду як на тривалість прогулу, відсутність яких-небудь законних виправдань для відсутності на службі, а також і з огляду на характер служби поліцейського (яка вимагає від нього негайного реагування та фактично постійного перебування в готовності виконувати свої службові обов?язки) та об?єктивне усвідомлення позивачем порушення зі своєї сторони (який, як працівник поліції, повинен володіти певним рівнем правосвідомості).

При цьому, в частині дослідження підставності обраного відповідачем виду стягнення, застосованого до ОСОБА_1 , суд також не знаходить порушень.

У цій частині слід повторитися, що допущене позивачем порушення носить достатньо тяжкий характер, у розумінні дисциплінарної відповідальності та ставлення до своїх службових обов?язків (особливого й винятково типу як працівника правоохоронного органу).

Більш того, як зазначено вище, на час прийняття рішення щодо дисциплінарної відповідальності за прогул до позивача наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 14.02.2020 року №621 уже було застосовано стягнення у вигляді звільнення з посади. Такий наказ є чинним, а зокрема, безпідставність його оскарження (з мотивів пропуску строку звернення до суду) була підтвердження й у цій справі ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 року та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.11.2022 року.

Отже, безумовним наслідком сукупності таких обставин (наявність дисциплінарного стягнення та допущення нового порушення службової дисципліни), в силу припису ч. 12 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, є застосування дисциплінарного стягнення біль суворого, ніж попереднє. Оскільки попереднім стягненням було звільнення з посади, більш суворим (крайнім заходом дисциплінарної відповідальності) є саме звільнення зі служби в поліції, що й було вчинено відповідачем і таке рішення судом визнається як обґрунтоване та правомірне.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, суд не знаходить причин для висновку про безпідставне прийняття оскаржуваних рішень про накладення та виконання дисциплінарного стягнення щодо ОСОБА_1 . Указані дії та рішення відповідача мали місце за наявності нормативних і фактичних підстав для цього й вони носять виправданий характер.

У той же час, позивачем не було надано вагомих і узгоджених аргументів, підтверджених належними та допустимими доказами, які би вказували на протиправність оспорюваних рішень відповідача, зокрема, які би підтверджували факти не вчинення ОСОБА_1 виявлених проступків, порушення процедури їх установлення чи застосування дисциплінарного стягнення, невідповідність обраного стягнення або ж інші дефекти, які би мали місце в спірних правовідносинах і підтверджували вимоги позивача.

Відтак, урахувавши всі встановлені обставини справи та застосовні до них положення нормативно-правових актів, суд приходить до обґрунтованого висновку, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було дотримано вимог тих законодавчих приписів, які підлягали застосуванню при застосуванні до позивача заходів дисциплінарної відповідальності.

У зв`язку з чим, оскаржувані наказ від 18.02.2020 року №665 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Франківського ВП ГУНП у Львівській області» у частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області по особовому складу від 19.02.2020 року №50о/с про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 не підлягають визнанню протиправними і скасуванню. А відповідно, не підлягають задоволенню й похідні вимоги, які випливають із вищенаведених, про поновлення на посаді (службі) та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не засвідчують належної обґрунтованості вимог, з якими звернувся до суду позивач. Натомість, відповідачами спростовано заявлені позивачем вимоги і доведено правомірність своїх дій і рішень.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними і скасування наказів, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297, пп. 15.5 пп. 15 п. 1 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Сасевич О.М.