Справа № 640/24484/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку, податкові повідомлення-рішення №, №, №3, №, № від 19 березня 2020 року, рішення №, №, № від 19 березня 2020 року та вимогу про сплату податкового боргу №127 від 19 березня 2020 року, прийняті Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі акту перевірки №180/26-15-42-03-30/ від 24 січня 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 13 січня 2020 року по 17 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Результати перевірки оформлені Актом перевірки від 24 січня 2020 року №180/26-15-42-03-30/ , у висновках якого зазначено, що позивачем порушено:

- пункт 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України - не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за третій квартал 2016 року в розмірі 27 421,18 грн.;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - неподано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України - занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 2 088 230,38 грн., а саме по періодах: за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року на суму 440 584,20 грн., за 2017 рік на 872 325,46 грн., за 2018 рік на суму 775 320,72 грн.;

- пункту 16 прим.1 підр. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України - не нараховано та не сплачено суму військового збору в загальному розмірі 174 019,20 грн., в т.ч. по періодах: за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 36 715,35 грн. за 2017 рік в розмірі 72 693,79 грн., за 2018 рік у розмірі 64 610,06 грн.;

- статті 6 пункту 2 підпункту 4 Закону №2464-VI - несвоєчасно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік та подано звіт за невстановленою формою за 2016, 2017 та 2018 роки;

- абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 250 887,34 грн. в т.ч. по періодах: з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 23 475,10 грн., за 2017 рік у розмірі 101 277,00 грн., за 2018 рік в розмірі 126 135,24 грн.;

- пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI - несвоєчасно сплачено нараховані суми єдиного внеску станом на 09 лютого 2018 року, 19 квітня 2018 року;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України - не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 2 269 955,00 грн., а саме по періодах: жовтень 2016 року - 83 655,00 грн., листопад 2016 року - 135 823,00 грн., грудень 2016 року - 219 759,00 грн., січень 2017 року - 107 724,00 грн., лютий 2017 року - 19 515,00 грн., березень 2017 року - 79 332,00 грн., квітень 2017 року - 63 089,00 грн., травень 2017 року - 47 087,00 грн., червень 2017 року - 156 496,00 грн., липень 2017 року - 136 035,00 грн., серпень 2017 року - 69 377,00 грн., вересень 2017 року - 99 831,00 грн., жовтень 2017 року - 127 941,00 грн., листопад 2017 року - 19 067,00 грн., грудень 2017 року - 43 757,00 грн., січень 2018 року - 181 029,00 грн., лютий 2018 року - 76 287,00 грн., березень 2018 року - 54 348,00 грн., квітень 2018 року - 100 912,00 грн., травень 2018 року - 44 679,00 грн., червень 2018 року - 24 239,00 грн., липень 2018 року - 51 810,00 грн., серпень 2018 року - 85 823,00 грн., вересень 2018 року - 121 455,00 грн., жовтень 2018 року - 102 885,00 грн., листопад 2018 року - 0 грн., грудень 2018 року - 0 грн.;

- підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296, пункту 177.10 статті 177, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки книгу обліку доходів та витрат та первинні документи.

У Акті зазначено, що на підставі пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України позивач був анульований контролюючим органом як платник єдиного податку з 01 жовтня 2016 року рішенням №347 від 23 вересня 2016 року через наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Також, за результатами перевірки встановлено, що обсяг доходу позивача за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року складає 2 308 678,50 грн., а позивачем подано до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві податкові декларації платника єдиного податку за І квартал 2016 року, І півріччя 2016 року, три квартали 2016 року та задекларовано дохід від провадження діяльності у загальному розмірі 2 012 774,25 грн., тобто розбіжність між встановленими та задекларованими даними становить 548 423,75 грн., чим порушено пункт 292.1 статті 292 Податкового кодексу України та призвело до несплати єдиного податку з цього доходу у розмірі 27 421,18 грн.

Також у Акті зазначено, що згідно відповідей контрагентів щодо виплачених грошових коштів за надані послуги у періоді з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року загальний оподатковуваний дохід від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 складає 11 601 279,89 грн., однак позивач податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві не подав, документально витрати за вказаний період не підтвердив, що свідчить про заниження суми чистого оподатковуваного доходу та, як наслідок, несплати із такої суми доходу необхідних податків та зборів.

На підставі висновків Акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві 19 березня 2020 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2 837443,75 грн., в т.ч. 2 269 955,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 567 488,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 217 524,00 грн., у т.ч. 174 019,20 грн. за податковими зобов`язаннями, 43 504,80 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. на підставі підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України і пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 610287,97 грн., в т.ч. 2 088 230,38 грн. за податковими зобов`язаннями, 522 057,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 65 000,19 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 510,00 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 1 926,97 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-127 про необхідність сплати 250 887,34 грн. сум єдиного внеску.

Вважаючи зазначені рішення та вимогу протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Щодо рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку, колегія суддів назначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 295.1. статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більше як до кінця поточного звітного року.

Згідно з п. 299.10. статті 299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадку передбаченому пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу тобто, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Згідно з абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2. статті 298 ПК України платник єдиного податку зобов`язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Положеннями п. 299.11. статті 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі № 820/5346/17.

Судом встановлено, що спірне рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку було прийнято не на підставі акту за наслідками проведеної перевірки за фактом наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено п. 299.11. статті 299 ПК України, а на підставі довідки та інтегрованої картки.

Так, 23 вересня 2016 року ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у місті Києві було складено довідку про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку №347 у зв`язку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 боргу в сумі 64,86 грн.

Водночас у відзиві на адміністративний позов відповідач стверджував про наявність у позивача податкового боргу, а саме 20 травня 2016 року - 11 815,00 грн., 01 червня 2016 року - 11 815,00 грн., 11 липня 2016 року - 11 815,00 грн., 01 серпня 2016 року - 58 282,33 грн., 01 вересня 2016 року - 58 282,33 грн.

У свою чергу позивачем надано до суду докази сплати ним єдиного податку за 1 квартал та 2 квартал 2016 року, а саме платіжне доручення №23 від 05 травня 2016 року на суму 11 815,00 грн. та №44 на суму 46 467,33 грн. від 05 червня 2016 року.

Проте вказані кошти помилково було перераховано на рахунок № НОМЕР_1 замість вірного № НОМЕР_2.

08 грудня 2018 року позивач звернувся до в.о. начальника ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві із заявою щодо перерахування вказаних платежів за належністю.

Вказана заява отримана представником податкового органу 12 грудня 2018 року.

Листом від 17 січня 2019 року №4118/Д/26-15-17-01-17 Головне управління ДФС у місті Києві повідомило, що станом на 17 січня 2019 року згідно даних інформаційної системи органів ДФС по ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 64,86 грн. військовий збір, у зв`язку з чим розгляд питання про перерахування сплачених коштів можливий після повного погашення податкового боргу.

Вказаний лист було надіслано на адресу: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою лист позивачем не отриманий, оскільки позивач просив відповідь надсилати на іншу адресу, а саме: м.Київ, а/с 82.

У листі від 21 серпня 2020 року №3039/АВД/26-15-42-03-27 представник відповідача зазначив, що за позивачем обліковувався борг станом на 20 травня 2016 року - 11 815,00 грн., станом на 01 червня 2016 року - 11 815,00 грн., станом 01 липня 2016 року - 11 815,00 грн., станом на 01 серпня 2016 року - 58 282,33 грн., станом на 01 вересня 2016 року - 58 282,33 грн.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відомості щодо розміру заборгованості у довідці про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку від 23 вересня 2016 року №347 та листі від 21 серпня 2020 року №3039/АВД/26-15-42-03-27 є різними.

Враховуючи зазначені вище розбіжності щодо розміру заборгованості позивача з єдиного податку, а також те, що контролюючим органом, всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України перевірку проведено не було, акт перевірки останнім не складався, колегія суддів вважає, що контролюючий орган при прийнятті рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку діяв усупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в частині оскарження рішення №347 від 23 вересня 2016 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку та скасування його як такого, що прийнято з порушенням порядку його прийняття.

Щодо позовних вимог про № від 19 березня 2020 року, яким позивачу збільшено суму зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів; № від 19 березня 2020 року, на підставі якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування; № від 19 березня 2020 року, яким позивачу визначено суму зобов`язання з військового збору; № від 19 березня 2020 року, на підставі якого до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. за неподання у 2016, 2017 та 2018 роках податкових декларацій; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 березня 2020 року №Ф-127 на суму недоїмки 250 887,34 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 березня 2020 року №; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 19 березня 2020 року №; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19 березня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що всі висновки щодо порушення позивачем норм податкового законодавства та наявності підстав для донарахування позивачу податкових зобов`язань ґрунтуються виключно на тому, що рішенням №347 від 23 вересня 2016 року було анульовано реєстрацію позивача як платника єдиного податку з 01 жовтня 2016 року. Контролюючий орган вважає, що у період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, а тому повинен був декларувати та сплачувати податки та збори на загальних підставах.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність анулювання реєстрації платника єдиного податку та, як наслідок, відсутність підстав для переведення позивача на загальну систему оподаткування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та скасування рішень та вимоги.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2020 року №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн. за ненадання первинних документів на перевірку, зокрема, книги КОРО, що є порушенням вимог підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункт 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з абзацами 1, 2 підпункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючи документи щодо походження товару.

Згідно з пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Так, в акті перевірки зазначено, що станом на час проведення перевірки позивач книгу обліку доходів і витрат до Головного управління ДПС у місті Києві не надав, чим порушив вимоги пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, встановлених цим Кодексом.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, в силу вимог статті 78 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату проведення документальної позапланової перевірки позивача) право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

У цьому випадку в акті перевірки вказано, що копію повідомлення Головного управління ДПС у місті Києві від 20 грудня 2020 року №19122/ФОП/26-15-42-03-27 та копію наказу Головного управління ДПС у місті Києві №5073 від 19 грудня 2019 року на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку 21 грудня 2019 року на адресу позивача.

З копії поштового повідомлення про вручення №995 вбачається, що повідомлення та наказ направлено на адресу: АДРЕСА_1.

Вказане поштове підправлення не було вручено та повернулось до податкового органу у зв`язку з відсутність адресата.

Проте, як зазначалось вище по тексту постанови, у заяві від 08 грудня 2018 року, тобто за два роки до моменту надіслання повідомлення та наказу про проведення документальної позапланової перевірки, позивач повідомляв про адресу для листування: 02098, м.Київ, а/с №82.

Така ж адреса зазначена й в електронному кабінеті платника податків позивача.

Вказані обставини свідчать про те, що контролюючим органом не було належним чином повідомлено позивача про початок проведення документальної позапланової перевірки позивача, а тому висновок про ненадання позивачем документів, є передчасним та необґрунтованим, оскільки обов`язок щодо надання документів виникає лише за умови надіслання документів у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2020 року № та наявність підстав для його скасування.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09.11.2022.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких