Справа № 120/4765/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 120/4765/21-а

07 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просила:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Державної Казначейської служби України, допущені нею при розгляді заяви ОСОБА_1 від 21.08.2020, у якій вона просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2020 у справі № 127/3025/20, яким постановлено стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України;

- зобов`язати Державну Казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області 18.05.2020 у справі № 127/3025/20, яким постановлено стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України;

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

13.09.2021 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про відмову від частини позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог, закрито провадження у справі в цій частині вимог, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року в частині вказаних вимог, визнано нечинним.

03 жовтня 2022 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат у справі, понесених у зв`язку з розглядом даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань витрати, понесенні на правову допомогу за складання процесуальних документів у судах двох інстанцій в сумі 3667 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 380/3142/20.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано квитанцію від 26 липня 2021 року на суму 4000 грн., а на підтвердження витрат, понесених в суді апеляційної інстанції - квитанцію від 14 грудня 2021 року на суму 4000 грн.

При цьому, зі змісту квитанції від 26 липня 2021 року судом встановлено, що гонорар адвокату за надання послуг зі складання процесуальних документів в суді першої інстанції сплачено позивачем на підставі договору про надання правової допомоги від 14.07.2020 року №29, копія якого наявна в матеріалах справи.

Стосовно ж сплати гонорару адвокату позивачем у відповідності до квитанції від 14 грудня 2021 року за складання процесуальних документів в суді апеляційної інстанції, то вказана оплата мала місце як на підставі договору про надання правової допомоги від 14.07.2020 року №29, так і на підставі додаткового договору від 19.04.2021 року, примірник якого відсутній в матеріалах справи та заявником суду не наданий.

Будь-яких інших доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суду не надано.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що як було зауважено вище, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені: договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, описом виконаних робіт та витраченим на них часом, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

В даному випадку, на переконання суду, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів в підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки з наданих квитанцій та примірника договору від 14.07.2020 року №29 неможливо встановити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також кількість витраченого часу. До того ж, суд позбавлений можливості надати оцінку умовам надання послуг адвоката в суді апеляційної інстанції через відсутність додаткового договору від 19.04.2021 року до договору про надання правничої допомоги №29 від 14.07.2020 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 243, 252, 310, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі №120/4765/21-а.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.