Справа № 260/2715/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2022 року м. Ужгород№ 260/2715/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №33 від 06.07.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити й виплачувати ОСОБА_1 з 24.07.2022 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01 січня 1993 року прожила в цій зоні не менше чотирьох років, з урахуванням періоду роботи з 17.07.1984 р. по 16.07.1989 р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона має статус особи, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується відповідним посвідченням. 29 червня 2022 року вона звернулася до уповноваженого органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак за результатами її розгляду у призначенні такої було відмовлено. Таку відмову обґрунтовано відсутністю в позивачки необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю, при чому до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.07.1984 по 16.07.1989 у зв`язку з наявними виправленнями в трудовій книжці. Вказану відмову вважає протиправною, оскільки наявність в неї дійсного посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року більше 4 років. Окрім того, вважає, що трудова книжка є основним документом на підтвердження періоду трудової діяльності.

18 серпня 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву №0700-0902-7/31202 від 16.08.2022, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначає, що підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії була відсутність у поданих при зверненні документах доказів, що б засвідчували проживання (роботу) в зоні гарантованого добровільного відселення. Окрім того, до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 17.07.1984 по 16.07.1989 в Хмельницькому облавному статистичному управлінні, оскільки запис дати прийняття на роботу містить виправлення.

05 вересня 2022 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій наголошує на тому, що єдиним документом, що підтверджує статус особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіологічного контролю та надає право на користування пільгами є відповідне посвідчення. Тому наявність у позивачки такого посвідчення надає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Стосовно не зарахування до стажу роботи періоду з 17.07.1984 по 16.07.1989 зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 було залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. В такій ухвалі відповідачу 2 встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та повідомлено про встановлені ст. 159 КАС України процесуальні наслідки неподання такого.

Зазначена ухвала була скерована до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в підсистемі «Електронний суд» та доставлена 10 жовтня 2022 року, що підтверджується довідкою, складеною відповідальним працівником суду.

Разом з тим, відповідач 2 відзив на позов у встановлений судом строк не надіслав, про причини неподання не повідомив, про продовження процесуального строку для подання такого не клопотав.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 червня 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До такої долучила довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; документи про місце проживання №152-03/1252 та №15.2-03/777, посвідчення постраждалого від ЧАЕС НОМЕР_1 , свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудову книжку НОМЕР_2 .

Станом на день звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 становить 54 роки 11 місяців 6 днів.

Відповідно до проведеного органом Пенсійного фонду України під час вирішення питання про призначення пенсії розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , такий складає 26 років 7 місяців та 22 дні.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) №33 від 06.07.2022 заявниці відмовлено в призначенні пенсії за віком на підставі ст. 55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю. Так, підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 працювала в зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 2 місяці 15 днів, що ж недостатнім для призначення пенсії за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім того, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 17.07.1984 по 16.07.1989 у зв`язку з тим, що наявний в трудовій книжці НОМЕР_2 запис дати про прийняття містить виправлення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 29 червня 2022 року, тобто у віці 54 роки 11 місяців 6 днів, обґрунтовуючи своє право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до положень ст. 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ст. 15 Закону №1788 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Ст. 55 Закону №796 визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Отже, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаних абзаців п. 2 ст. 55 Закону №796 є факт проживання та/або праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років з 26.04.1986 до 01.01.1993.

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи №15.2-03/777 та №15.2-03/1252 від 14.06.2022, виданих Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_1 у період з 07.07.1989 по 12.03.1997 була зареєстрована в м. Біла Церква.

Як вбачається з довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, №05-5004 від 14.06.2022, м. Біла Церква на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 по 31 грудня 2014 року було віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.

На підтвердження факту постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) ОСОБА_1 надала також копію посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Київоблдержадміністрацією 01 лютого 1994 року.

Проте вищезазначені документи не були враховані органом Пенсійного фонду при прийнятті оскарженого рішення, натомість зроблено висновок про підтвердження факту роботи ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 протягом 3 років 2 місяців 15 днів (при необхідних не менше 4 років).

Однак суд не може погодитися з такою позицією суб`єкта владних повноважень з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 Закону №796, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, в тому числі, особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Нормами ст. 14 Закону №796 визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Так, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону №796, для встановлення пільг і компенсацій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, віднесені до категорії 4.

В розумінні норм ч. 3 ст. 65 Закону №796 посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок) (в редакції, що була чинною станом на день видачі посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.02.1994).

Так, цей Порядок регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 2 Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

П. 6 Порядку передбачено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно п. 10 Порядку видача посвідчень громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, провадиться на підставі довідки встановленого зразка.

Таким чином, провівши правовий аналіз вищезазначених законодавчих актів суд дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

До таких висновків дійшов також Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а, від 30.08.2022 у справі №357/6372/17.

Так, долученою до матеріалів справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.02.1994 підтверджено статус ОСОБА_1 як особи, що віднесена до 4 категорії осіб, що постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Дійсність такого посвідчення відповідачами не оспорюється, а тому суд вважає, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на що суд вважає протиправним оскаржене рішення в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії, відповідно до ст. 55 Закону №796, з мотивів відсутності доказів проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року протягом більше, ніж 4 років.

Окрім того, з оскарженого рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області вбачається, що відповідачем 1 не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.07.1984 по 16.07.1989 з підстав наявності виправлень у записі дати прийняття.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону №1788.

Приписами ст. 56 Закону №1788 визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала, в тому числі, трудову книжку НОМЕР_2 , в якій наявні відомості про спірні періоди роботи ОСОБА_1 , зокрема, щодо дати прийняття та звільнення з посиланням на відповідні накази.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Єдиною підставою для відмови позивачці у зарахуванні спірного періоду роботи відповідно до змісту оскарженого рішення, є наявність виправлень в даті прийняття на роботу.

Поряд з цим, дослідивши копію трудової книжки ОСОБА_1 , судом встановлено, що відомості про дату прийняття та звільнення позивача з роботи у період з 17.07.1984 по 16.07.1989 будь-яких виправлень не містять. Незначні виправлення наявні в місяці присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації - 01.11.1984 року, однак такі відомості жодним чином не впливають на можливості достовірно встановити факт роботи ОСОБА_1 в Обчислювальному центрі Хмельницього обласного статуправління у спірний період.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача 1 на те, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_2 є належним доказом підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу відповідача 1 на те, що він, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємства-роботодавця з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів.

Проте в спірних правовідносинах відповідач 1 жодний дій на перевірку зазначених у трудовій книжці НОМЕР_2 відомостей про трудовий стаж ОСОБА_1 не вчиняв, натомість відмовив у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу.

В ході розгляду даної адміністративної справи ГУ ПФУ в Закарпатській області, всупереч приписам ч. 2 ст. 77 КАС України, також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості трудової книжки НОМЕР_2 не відповідають дійсності.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми суд вважає достатніми та належними доказами відповідні записи трудової книжки НОМЕР_2 для підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 у спірний період.

Тому суд вважає оскаржене рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №33 від 06.07.2022 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а період роботи з 17.07.1984 по 16.07.1989 такими, що підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Згідно ст. 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

В спірних правовідносинах з урахуванням принципу екстериторіальності повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в Закарпатській області, тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 з 24.07.2022 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону, як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01 січня 1993 року прожила в цій зоні не менше чотирьох років, з урахуванням періоду роботи з 17.07.1984 по 16.07.1989.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання орган Пенсійного фонду України виплачувати позивачу пенсію суд зазначає про передчасність такої.

Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на призначення пенсії за зменшенням пенсійного віку. Доказів того, що орган Пенсійного фонду України відмовиться виплачувати ОСОБА_1 пенсію після її призначення матеріали справи не містять.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ - 42098368) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №33 від 06.07.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 з 24.07.2022 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01 січня 1993 року прожила в цій зоні не менше чотирьох років, з урахуванням періоду роботи з 17.07.1984 р. по 16.07.1989 р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 744 гривень 30 коп. (Сімсот сорок чотири гривні 30 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін