Справа № 120/5879/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 листопада 2022 р. Справа № 120/5879/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником бойових дій та має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На думку позивача, виплати йому грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік здійснено у меншому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Позивач вважає дії відповідача протиправними і такими що суперечать Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 02.08.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що виплата щорічної разової грошової допомоги у 2022 році здійснювалась позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 за № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлений чіткий розмір допомоги до 5 травня для певних категорій. Акцентував увагу також на тому, що ст. 48 Бюджетного кодексу України прямо забороняє розпорядникам бюджетних коштів здійснювати будь які виплати за рахунок бюджетних коштів у розмірі іншому ніж той, що передбачений відповідними бюджетними асигнуваннями.

Також в обгрунтування правомірності виплати допомоги у відповідній сумі відповідач посилається на положення пп. 2 п. 22 розділу VI " Прикінцеві та перехідні положення " Бюджетного кодексу України, якими установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Одночасно з відзивом, представником відповідача надано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до якого заперечує щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача, у зв`язку з тим, що останнім не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 1500 грн., зокрема з наданих документів не вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу саме в цій справі, крім того вартість послуг адвоката наданими документами також не підтверджується.

Представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг) за договором № 15.07/22-а про надання правничої допомоги від 15.07.2022 року.

На адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване незначною складністю даної категорії справи, що не потребує складних правових досліджень, не потребує вивчення великого обсягу документів, а також незначним обсягом витраченого адвокатом часу на оформлення та подання документів, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. не є співмірним зі складністю справи та об`ємом виконаних фахівцем у галузі права робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Надавши оцінку аргументам учасників справи, що наведені у позові та відзиві, а також дослідивши подані разом із заявами по суті справи докази, суд встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення та має право на пільги передбачені для учасників бойових дій.

У 2022 році позивачу виплачено грошову допомогу до 5-го травня у розмірі 1491,00 грн.

18.07.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік, виходячи із розміру п`яти мінімальних пенсій за віком (для учасників бойових дій), з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Листом від 22.07.2022 відповідач повідомив про те, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році позивачу, як учаснику бойових дій, була нарахована та виплачена в межах фактично виділених та профінансованих на цю мету коштів Міністерством соціальної політики України, а саме у розмірі 1491 грн, визначеному для такої категорії громадян Постановою № 540. У зв`язку з чим у відповідача відсутні можливості та повноваження здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, виходячи із розміру п`яти мінімальних пенсій за віком.

Позивач із розміром вказаної виплати не погоджується та вважає, що із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 розмір допомоги слід визначати не на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 за № 540, а керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Відповідач не згоден з доводами позивача, що й стало причиною виникнення спору, який розглядається у цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовим відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Пільги учасникам бойових дій передбачені ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV статтю 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII було доповнено частиною четвертою такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати, зокрема, розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1 -247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини 4 статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Як наслідок, Кабінет Міністрів України втратив повноваження своїми актами визначати розмір спірної допомоги, адже норми Бюджетного кодексу України, які надавали ці повноваження, втратили чинність у зв`язку із визнанням їх неконституційними, а розмір виплат до 5 травня став регулюватися законом.

Незважаючи на прийняте Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року, Урядом прийнято постанову від 07.05.2022 за № 540 "Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою передбачено, що учасникам бойових дій у 2022 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проводиться у розмірі 1491,00 гривень.

Тому відповідач, виплачуючи позивачу оспорювану допомогу, керувався нормами постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 за № 540.

Визначаючись із розміром допомоги, що належить до виплати позивачу як учаснику бойових дій, суд враховує, що цій обставині надано оцінку при розгляді зразкової справи № 440/2722/20-а рішенням Верховного Суду від 29 вересня 2020 року, що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Розглядаючи зразкову справу, Верховний Суд дійшов висновку, що з 27.02.2020 (день прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій величиною п`ять мінімальних пенсій за віком.

Велика Палата у п.п. 48-54 постанови від 13 січня 2021 року зазначила, що вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком слід визначати із урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

У 2022 році мінімальний розмір пенсії за віком становить 1934 грн. (розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік").

Тому, при розрахунку суми недоплаченої позивачу допомоги слід враховувати мінімальний розмір пенсії за віком 1934,00 грн.

Отже, із урахуванням встановлених обставин та висновків Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд доходить висновку, що виплачуючи позивачу оспорювану допомогу за 2022 рік у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540, відповідач допустив порушення норм ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII у редакції Закону від 25.12.1998 № 367-XIV, яка передбачала виплату учасникам бойових дій допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, приймаючи рішення у цій справі, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, що відповідно до пп. 2 п. 22 розділу VI " Прикінцеві та перехідні положення " Бюджетного кодексу України установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Суд констатує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджено Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, з подальшими змінами, внесеними відповідними Указами Президента, в зв"язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та тривав на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами в даній справі.

В свою чергу, відповідно до ст. 20 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

В указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються, зокрема: вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Із процитованих норм видно, що в умовах воєнного стану виключно Президентом України, в порядку визначеному Законом України "Про правовий режим воєнного стану", можуть обмежуватися права і свободи, із зазначенням строку дії таких, та які не передбачені ч. 2 ст. 64 Конституції України.

При цьому, пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" визначена можливість тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, обмежень конституційних прав і свободи людини і громадянина, передбачених статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, ні Конституція України, ні Закон України "Про правовий режим воєнного стану", ні Указ Президента України від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", не містять жодних обмежень прав і свобод щодо соціального захисту громадян, які гарантовані ст. 46 Конституції України, згідно з якою " Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом ".

В контексті наведеного, суд оцінює доводи відповідача, що при виплаті коштів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1491 грн. останній керувався нормами Постанови КМУ № 540 від 07.05.2022 року, яка прийнята у зв`язку із внесенням змін до Бюджетного кодексу України, а саме відповідно до частини 7 статті 20 та абзацу 3 підпункту 2 пункту 22 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" цього кодексу.

Так, положеннями пп. 2 п. 22 розділу VI " Прикінцеві та перехідні положення " Бюджетного кодексу України установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно з цим законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Однак, відповідні повноваження Кабінету Міністрів України не пов`язані з можливістю чи правом даного органу державної влади на обмеження вичерпного переліку конституційних прав і свобод людини і громадянина в умовах воєнного стану. Викладене випливає із попереднього аналізу Закону України "Про правовий режим воєнного стану" щодо повноважень Президента України, а також норм ч. 2 ст. 9 та ст. 12-1 цього ж Закону, відповідно до яких Кабінет Міністрів України в умовах воєнного стану здійснює повноваження, надане йому Конституцією України, цим та іншими законами України; працює відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України в умовах воєнного стану; розробляє та вводить в дію План запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в окремих місцевостях України з урахуванням загроз та особливостей конкретної ситуації, яка склалася; організовує та здійснює керівництво центральними та іншими органами виконавчої влади в умовах воєнного стану; після початку збройного конфлікту здійснює заходи щодо створення відповідно до норм міжнародного гуманітарного права безпечних зон, організованих у спосіб, який дає змогу забезпечити захист цивільних осіб; визначає особливості здійснення оборонних та публічних закупівель із забезпеченням захищеності державних замовників і замовників від воєнних загроз.

Відтак, станом на день виплати оскаржуваної суми допомоги позивачу та станом на час вирішення цієї справи, судом не встановлено, а відповідачем не доведено жодних обмежень щодо застосування положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", які, в свою чергу, є невід"ємною умовою для відповідача не застосовувати прямі норми вказаного закону.

При цьому, слід зазначити, що визначальною ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин, що, в свою чергу, закріплено положеннями ст. 92 Конституції України, якими визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, а не підзаконними актами.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Додаток до Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 року № 540, містить обмеження в сумі 1491 грн. для виплати, зокрема, учасникам бойових дій.

При цьому, вказаний розмір отриманої позивачем допомоги є меншим від того розміру, який передбачений статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" у редакції, що підлягає застосуванню після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 27.02.2020 року № 3-р/2020.

Отже, підсумовуючи зазначене, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, та дійшов до переконання, що позивач, як учасник бойових дій, має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, всупереч нормам чинного законодавства відповідач виплатив позивачеві лише кошти в сумі 1491 грн., відповідно позивачу не доплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня у 2022 році.

Разом із тим, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що невиплата відповідачем щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком є проявом саме бездіяльності, а не активних дій. Тому суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги необхідно задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

При цьому суд враховує, що саме такий спосіб захисту порушеного права був визначений Верховним Судом у рішенні в зразковій справі № 440/2722/20 і підстав застосовувати інший спосіб захисту суд не вбачає.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, адже від його сплати позивача звільнено в силу Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн., суд зважає на наступне.

Відповідно до чч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінивши детальний опис робіт (наданих послуг) згідно договору про надання професійної правничої допомоги №15.07/22-а, укладеного 15.07.2022 року між позивачем та адвокатом Станіславською І.В., судом встановлено, що адвокатом надавалися наступні послуги: попереднє вивчення матеріалів, формування правової позиці, консультування, вивчення наданих клієнтом документів, укладення договору про надання правничої допомоги, додатку до договору та оформлення фінансових документів - витрачено 1 годину (вартість роботи 200 грн. ), підготовка заяви від імені ОСОБА_1 щодо досудового врегулювання спору - витрачено 1 годину ( вартість 200 грн ), підготовка та направлення адвокатського запиту щодо витребування документів для подання до суду позовної заяви - витрачено 1 годину ( вартість 100 грн ), підготовка та подання до Вінницького окружного адміністративного суду позовної заяви разом з додатками про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - витрачено 2 години ( вартість 1000 грн ). Загальна кількість витраченого часу - 5 годин, вартість 1500 грн.

При цьому, суд зауважує, що такі дії як "підготовка заяви від імені ОСОБА_1 щодо досудового врегулювання спору - витрачено 1 годину ( вартість 200 грн ), підготовка та направлення адвокатського запиту щодо витребування документів для подання до суду позовної заяви - витрачено 1 годину ( вартість 100 грн )" фактично виразилися у складанні одного адвокатського запиту від 18.07.2022, в додатку до якого зазначено заяву ОСОБА_1 від 18.07.2022 року. Зазначений представником позивача час, який був витрачений на складання вказаних документів ( 2 години ), суд вважає завищеним.

Крім того, суд зауважує, що вартість однієї години роботи при вчиненні різних дій представником позивача оцінено по різному ( 200 грн за 1 годину роботи, 100 грн та 500 грн. відповідно). При цьому, будь - якого обгрунтованого пояснення щодо різної вартості години роботи опис наданих послуг не містить.

Оцінюючи кількість витраченого часу та вартість послуг наданих адвокатом, суд враховує, що дана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 440/2722/20-а, що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року, а тому не потребує такої кількості годин часу, як зазначено представником позивача, за надані вищезазначені послуги. При цьому, виходячи з того, що представником позивача зазначено різну вартість однієї години роботи при вчиненні окремих дій ( 200 грн за 1 годину роботи, 100 грн та 500 грн. відповідно), суд вважає за можливе та доцільне виходити з вартості години роботи - 200 грн та визнає обгрунтованим витрачений час на надання правової допомоги в цій справі - 4 години.

Враховуючи наведене, а також клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд доходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800,00 грн ( вісімсот гривень 00 копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (вулю Соборна, 50, м. Вінниця, 21050, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна