Справа № 240/8038/22
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/8038/22

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Житомирської міської ради № 24.12.2021 № 465 в частині відмови у надані дозволу на виготовлення проекту відводу щодо отримання у користування (сервітут) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01); (07.04.) право облаштування дощового водовідведення зливних ґрунтових вод та право прокласти на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

- зобов`язати Житомирську міську раду повторно розглянути заяву та надати їй дозвіл на виготовлення проекту відводу щодо отримання у користування (сервітут) земельної ділянки 0,0090 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01); (07.04.) право облаштування дощового водовідведення зливних ґрунтових вод та право прокласти в подальшому на свою земельну ділянку централізований водопровід холодного водопостачання із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позовні вимог, позивач вказала, що рішенням відповідача їй безпідставно відмолено у отриманні у користування (сервітуту) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для отримання права прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку. Вважає, що вказана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, а тому посилання відповідача у прийнятому рішенні на відсутність визначеного землекористувача земельної ділянки на частину якої поширюється сервітут є безпідставним та суперечить нормам чинного законодавства.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

28.07.2022 до суду надійшов від відповідача відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вважає, що земельний сервітут може бути встановлений лише на сформованій земельній ділянці та відповідно до ч. 2 ст. 402 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Наголошує, що оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи площу 0,0090 га перебуває у спільній частковій власності власників житлового будинку передати її на правах земельного сервітуту ОСОБА_1 , неможливо. Представник позивача вважає, що приймаючи оскаржуване рішення Житомирська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з підстав відсутності сукупності основних елементів правовідносин, яка б надавала ОСОБА_1 , право на земельний сервітут земельної ділянки 0,0090 га. за адресою: АДРЕСА_1 .

01.08.2022 від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Пояснює, що врегулювання питання щодо облаштування водовідведенням належного їй житлового будинку, окрім як через його проведення через чужу природну водойму або через чужу земельну ділянку (комунальної власності) не має можливості, а його вирішення для неї має надважливе значення, оскільки являється інвалідом 2-ї групи та ті життєві умови, що склались на даний час призводять лише до погіршення її стану здоров`я, а через халатність та безвідповідальність відповідача, не має змоги облаштувати належне їй домоволодіння стоками води.

Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачем, з метою у подальшому облаштувати дощове водовідведення зливних ґрунтових вод та провести централізоване холодне водопостачання, прокласти водопровід із чужої природної водойми через чужу земельну ділянку, подано до відповідача заяву № 11502 від 13.10.2021.

За результатами розгляду поданої заяви, рішенням Житомирської міської ради №465 від 24.12.2021 відмовлено у надані дозволу на виготовлення дозволу на розроблення документації із землеустрою, земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0090 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Прийняте рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. у зв`язку із чим звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями комунальної власності територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 88 ЗК України визначено право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки.

При продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники мають переважне право купівлі частки відповідно до закону.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Частиною 1 статті 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закон №280/97) передбачено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Нормами ч. 5 ст. 46 Закону №280/97 визначено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Положеннями статті 59 Закону №280/97 визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97 свідчить про те, що рішення щодо затвердження технічної документації для передачі земельної ділянки у власність повинно бути прийняте саме на пленарному засіданні ради шляхом прийняття відповідних рішень.

Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Натомість, оскаржуване рішення мотивоване посиланням на статтю 88 ЗК України (володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що знаходиться у спільній частковій власності здійснюється за договором або ж відповідно до рішення суду)(не визначено землекористувача земельної ділянки на частину якої поширюється сервітут) та ст.ст. 358, 401 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позов, представник відповідача зауважив, що Житомирська міська рада приймаючи оскаржуване рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, оскільки відсутня сукупність основних елементів правовідносин, яка б надавала ОСОБА_1 , право на земельний сервітут земельної ділянки 0,0090 га. за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак суд вважає за необхідне відмітити, що в оскаржуваному рішенні про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою повинні міститися лише підстави для відмови визначені ч.7 ст.118 ЗК України. Разом з тим, повинні бути наведені конкретні мотиви відмови із зазначенням норми закону чи іншого нормативно-правового акту.

Більш того, представник відповідача у заяві по суті відзначив, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи площу 0,0090 га перебуває у спільній частковій власності власників житлового будинку, однак вказані твердження спростовані матеріалами справи.

У матеріалах справи містяться акт обстеження земельної ділянки, на яку просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою позивач (площа земельної ділянки 0,0992 га, в тому числі 0,0090 га на якій вчинено порушення, використовується під подвір`я) та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №131- ДК/429/АП/09/01-18 від 21.02.2018. За змістом акта №131- ДК/429/АП/09/01-18 від 21.02.2018 за результатами перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_2 на землях житлової та громадської забудови комунальної форми власності використовує земельну ділянку площею 0,0090 га під подвір`я, без зареєстрованого за нею права власності або права користування земельною ділянкою, що є порушенням ст. ст. 125, 126 ЗК України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) гр. ОСОБА_2 відсутнє, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття вказаної земельної ділянки. Приписом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.02.2018 зобов`язано гр. ОСОБА_2 усунути порушення вимог земельного законодавства, шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або її оформлення. Вказаний припис отримано гр. ОСОБА_2 , про що свідчить її підпис.

Таким чином, на даний момент матеріали справи містять відомості про те, що частина земельної ділянки на яку просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою позивач самовільно використовується гр. ОСОБА_2 , без відповідного дозволу та законодавчого обґрунтування, що у свою чергу позбавляє можливості позивачу облаштувати водовідведення зливних ґрунтових вод та право в подальшому прокласти на свою земельну ділянку централізований водопровід із чужої природної водойми через чужу земельну ділянку.

Крім того, слід звернути увагу на те, що у разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність. Однак, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є безумовним свідченням позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

З наведеного слідує, що зазначена у спірному рішенні відмова відповідача є безпідставною, не мотивованою та не обґрунтованою.

Таким чином, визначені у статті 118 Земельного кодексу України підстави, які можуть слугувати для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у спірному рішенні не містяться, що свідчить про безпідставну відмову відповідачем у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на ст.88 ЗК України та ст. ст. 358, 401 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо зобов`язання прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, та з метою повного та ефективного поновлення прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою земельної ділянки для користування (сервітут) земельної ділянки, яка знаходиться за адресою майдан визволення, 10, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01); (07.04.) право облаштування дощового водовідведення зливних ґрунтових вод та право прокласти на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку із врахуванням висновків суду.

Водночас суд зауважує, що під час повторного розгляду заяви позивача та дотримуючись порядку надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, встановленого ч.7 ст.118 ЗК України, відповідач, за умови встановлення відсутності підстав для відмови у наданні такого дозволу (якими є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку), повинен за заявою позивача прийняти рішення про надання такого дозволу. Натомість відмовляючи у наданні дозволу відповідач зобов`язаний навести усі підстави для відмови з посиланням на норми законодавства, якими такі підстави встановлені.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем було допущено порушення по відношенню до позивача при розгляді його заяви та протиправно і необґрунтовано відмовлено у задоволенні такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані суб`єктом владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У зв`язку із відсутністю доказів щодо понесених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішуються.

Керуючись ст.ст.9,72-77,139,242-243,245-246 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Житомирської міської ради (майдан ім. С. П. Корольова, 4/2, м.Житомир,10014. ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Житомирської міської ради № 465 від 24.12.2021 в частині відмови ОСОБА_1 (п.41 додатку до рішення) у надані дозволу на виготовлення документації із землеустрою земельної ділянки для користування (сервітут) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01); (07.04.) право облаштування дощового водовідведення зливних ґрунтових вод та право прокласти на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку.

Зобов`язати Житомирську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 11502 від 13.10.2021 щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою земельної ділянки для користування (сервітут) земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01); (07.04.) право облаштування дощового водовідведення зливних ґрунтових вод та право прокласти на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку із врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 09 листопада 2022 р.