Справа № 640/216/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Київ № 640/216/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Скайлайн Солюшнз»
до проГоловного управління ДФС у місті Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 07.11.2018,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю Скайлайн Солюшнз» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач) про:

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № з нарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у сумі 105 013,00грн., збільшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 210 025,00грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № з нарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток за 2015р. у сумі 170,00грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № штрафу у розмірі 10% за затримку сплати податку на прибуток за І квартал 2018р. у сумі 3462,55грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 15417,36грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № з нарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб щодо податкових розрахунків (форма №1ДФ) за II та IV квартали 2016р. у сумі 510,00грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. №, яким збільшена сума грошового зобов`язання з військового збору у сумі 602,91грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № щодо донарахування суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 4930,72грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. № з нарахування суми штрафу у розмірі 20% у розмірі 1400,28грн. (за період з 21.06.2018 до 24.07.2018) та пені у розмірі 32,57грн. (01% суми недоїмки) за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, разом 1432,85грн.;

скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.11.2018р. №, яким нараховані штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання звітності на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 680,00грн.

Ухвалою суду від 09.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

28 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

На підставі направлень від 28.09.2018 №1597/26-15-14-01-05, №1917/26-15-42-08, №6130/26-15-14-09, від 05.10.2018 №1610/26-15-14-1-05, відповідно до ст.ст. 20, 77, 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за ІІІ квартал 2018 року, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 17.09.2018 №14060, відповідачем проведено перевірку позивача за результатами якої 26.10.2018 складено акт №665/26-15-14-01-05/39362164 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайлайн Солюшнз» податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 22.08.2014 по 30.06.2018 (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення:

пп. 14.1.181 ст.14, пп.192.1.1 п. 192.1 ст.192. п. 198.2, п. 198.3. п. 198.6 ст.198, п. 201.10 Податкового кодексу України, п. 5 розділу ІІІ, п.п. 1 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 13), пп. 5 п. 4 розділу V Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 № 21, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 223050 грн., в тому числі за:

- вересень 2015 року на суму 13025 гривень,

- листопад 2015 року на суму 98921 гривень,

- грудень 2015 року на суму 6420 гривень,

- лютий 2016 року на суму 7677 гривень,

- квітень 2016 року на суму 9495 гривень,

- травень 2016 року на суму 9995 гривень,

- листопад 2016 року на суму 43178 гривень,

- грудень 2016 року на суму 31053 гривень,

- квітень 2017 року на суму 2831 гривень,

- листопад 2017 року на суму 455 гривень,

п.п.49.18.2 ст.49, ст. 137.4 Кодексу, а саме Товариством подано до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію по податку на прибуток за 2015 рік з порушенням термінів подання;

п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно було сплачено нараховану по декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року суму податку в розмірі 34625,5 грн. з простроченням 24 календарних днів;

пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 та пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України щодо не сплати (не перерахування) платником до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб у розмірі 22 381,42грн.;

п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, та розділ 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, щодо подання з помилками податкових розрахунків (форма № 1ДФ) за II та IV квартали 2016 року;

пп. 168,1,1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, пп. 1.6. п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) до бюджету утримані суми військового збору у загальному розмірі 1 688,88грн., в т.ч.: у 2015 році - 1 180,33грн., у 2016 році - 487,27грн., у 2017 році -21,28грн.;

п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України: «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого, в період що перевірявся, платником занижено нарахування єдиного внеску за червень 2015 року та травень 2016 року, у сумі 9 861,44 грн.;

п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску за грудень 2014 року та травень, червень 2018 року;

п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо неподання звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, червень 2015 року та травень 2016 року та несвоєчасне подання звітності за березень 2016-2017 років.

На підставі встановлених порушень, відповідач 07.11.2018 прийняв наступні податкові повідомлення - рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 315 038,00грн., за податковим зобов`язанням - 210025грн. та штрафні санкції - 105013грн.;

№, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 170,00грн.;

№, яким позивачу за затримку на 24 календарних днів сплати грошового зобов`язання у розмірі 34 625,00грн. зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 3 462,00грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 15 417,36грн.;

№, яким до позивача застосовані штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00грн.;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору. Пені у розмірі 602,91грн.;

№ рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 4930,72грн.;

№ рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску з нарахування суми штрафу у розмірі 20% у розмірі 1400,28грн. (за період з 21.06.2018 до 24.07.2018) та пені у розмірі 32,57грн. (01% суми недоїмки) за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, разом 1432,85грн.;

№ рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 680,00грн.

В порядку адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, як: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Підпунктом 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Порядок проведення документальних планових перевірок, врегульовано ст. 77 ПК України.

Так, відповідно до п.п. 77.1, 77.2 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524).

Відповідно до розд. І Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524, проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Так, позивач в позовній заяві стверджує, що у плані-графіку документальних планових перевірок на 2018 рік, що був оприлюднений на офіційному сайті ГУ ДФС у м. Києві http://sfs.gov.ua, з переліком підприємств у яких буде здійснено планову перевірку ТОВ «Скайлайн Солюшнз» не зазначено, а тому на його думку наказ про проведення планової виїзної перевірки прийнятий з порушенням законодавства, без підстав для проведення такої перевірки, і як наслідок оскаржувані податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Однак, зазначені твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Судом встановлено, що на сайті https://tax.gov.ua/diyalnist-/plani-ta-zviti-roboti-/plani-ta-zviti-roboti/326656.html, станом на момент прийняття рішення у справі, наявна інформація про включення позивача (позиція 5370) до плану-графіку документальних планових перевірок платників податків - юридичних осіб за 2018 рік (з урахуванням коригування вересень 2018 року).

Також, у відзиві на позов, представник контролюючого органу зазначає, що підприємство включено за позицією 5365 у перелік плану-графіку документальних планових перевірок платників податків - юридичних осіб за 2018 рік (офіційний сайт http://sfs.gov.ua).

Суд зазначає, що станом на момент прийняття даного рішення у справі офіційний сайт http://sfs.gov.ua не працює.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Скайлайн Солюшнз» було включено до плану-графіка документальних планових перевірок платників податків - юридичних осіб за 2018 рік, а тому твердження позивача про відсутність такого включення не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач фактично не погоджується з призначенням та проведенням планової перевірки ТОВ «Скайлайн Солюшнз», однак доказів оскарження в судовому порядку наказу про призначення планової перевірки підприємства від 17.09.2018 №14060 суду не надає.

У той же час, позовні вимоги щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач обґрунтовує лише тим, що, по - перше: в частині ПДВ позивач зазначає, що інформація та висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичній фінансово-господарській діяльності, що здійснювало підприємство з ТОВ «Міжрегіональна металургійна компанія», ТОВ «Укрбудінновації», ПП «Пром-Торг АМЗ», оскільки донарахування позивачу податків порушує принцип індивідуальної відповідальності; по - друге: в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток за 2015 рік, податку на доходи фізичних осіб (форма ПС), штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, штрафу за неподання, несвоєчасне подання звітності на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивач стверджує, що контролюючим органом не вірно застосований період - кількість днів, на який нараховано суму штрафних санкцій та відповідно нараховано суму штрафу зроблено не вірно, що призвело до порушення прав платника податків; по - третє: в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій за затримку сплати податку на прибуток за І квартал 2018 року, збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на доходи фізичних осіб, збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору позивач також стверджує, що контролюючим органом не вірно використані дані платника податків, не прийнято до уваги наявність переплати з податків та зборів, а саме про вчасну та повну їх сплату.

Так, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що ТОВ «Скайлайн Солюшнз» до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б підтверджували протиправність прийняття ГУ ДФС у м. Києві оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 07.11.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайлайн Солюшнз».

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб`єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайлайн Солюшнз» (м. Київ, 01054, вул. Ярославів Вал, 33-Б, ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін