Справа № 640/16784/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 та застосування до виплати зазначеної суми перерахунку порядку, встановленого постановою КМУ від 22.08.2018 року №649;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 однією сумою без застосування порядку, встановленого постановою КМУ від 22.08.2018 року №649, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», та виконати рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2022 вказаний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в м. Києві, яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 та застосування до виплати зазначеної суми перерахунку порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649;

Зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», починаючи з 27.12.2018 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

В решті позовних вимог відмовлено.

23 липня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 640/16784/19 для пред`явлення до примусового виконання.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення, що матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання рішення суду, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ в м. Києві подати звіт про його виконання.

Зокрема, скаржник зазначає, що невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили 16.06.2021 року являє собою тривале порушення прав, свобод та інтересів позивача, а також порушення конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Від Головного управління ПФУ в м. Києві відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Від ОСОБА_1 01.11.2022 року до суду надійшла заява щодо додаткового обґрунтування встановлення судового контролю, в якій апелянт зазначає, що в рамках розгляду апеляційної скарги актуальним доказом справжніх намірів відповідача не виконувати судове рішення у справі №640/16784/19 є поданий ним розрахунок у справі №826/9098/18 від 03.06.2020 року про наміри не доплати пенсії.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Правові норми, закріплені у частині 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини 1 статті 356 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Проаналізувавши наведені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт - це право суду, яке реалізується під час прийняття рішення у справі, між тим, в даному випадку, під час ухвалення рішення від 28 квітня 2022 року судом першої інстанції, судовий контроль встановлено не було, та не зобов`язано суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання зазначеного рішення.

Крім того, в даному випадку, заявником не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів та не надано доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, а саме пояснень пенсійного органу, що на виконання рішення суду від 28.04.2021 року Головним управлінням нараховано компенсацію за період з 01.01.2018 по 31.07.2021 в розмірі 9 560,47 грн., виплату якої буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету. Також пенсійним органом подано до суду витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Зазначеним підтверджується вчинення відповідачем поступових дій, націлених на виконання рішення суду у цій справі, що вказує на відсутність виключних правових підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому, та в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить апелянт, таке судове рішення залишиться невиконаним.

У постанові від 14.05.2020 р. у справі № 800/320/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з наданих позивачем доказів, у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває на виконанні виконавчий лист №640/16784/19, виданий 23.07.2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

Згідно копії постанови, яка додана апелянтом до заяви про встановлення судового контролю, державним виконавцем відкрито виконавче провадження №66300204.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що доказів закінчення виконавчого провадження №66300204, на підставі Закону України «Про виконавче провадження» позивачем не надано, внаслідок чого подана заява про встановлення судового контролю є передчасною та не підлягає задоволенню.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відмова суду першої інстанції у встановленні відповідачу строку для подання звіту щодо виконання судового рішення, не позбавляє позивачів права здійснювати примусове виконання рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 08 листопада 2022 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Cуддя В.П.Мельничук

Cуддя О.М.Оксененко