Справа № 500/181/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/181/19 пров. № А/857/13335/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (головуючої судді Подлісної І.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження о 11 год. 11 хв. в м. Тернопіль повний текст рішення складено 24.05.2019) у справі №500/181/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача АТ «Універсал Банк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача АТ «Універсал Банк» в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - №6 від 18.09.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 15520,32 грн.; - № від 18.09.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн.; - № 6 від 18.09.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: військовий збір в сумі 1293,36 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДФС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом, та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області - задоволено. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 500/181/19 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2022 року клопотання Головного управління ДФС у Тернопільській області про заміну його правонаступником задоволено. Замінено відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Тернопільській області. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 скасовано, а справу №500/181/19 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022 прийнято справу №500/181/19 до свого провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та АТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №СL 33088 від 11.04.2008. Умови договору передбачали надання кредиту за плату: 24% річних, підвищена процентна ставка у разі прострочення платежу - 72% річних; внаслідок чого, лише станом на 15.06.2009 прострочена заборгованість за кредитом становила 3791,29 доларів США, з яких 3229,29 доларів США - сума прострочених відсотків; 116,14 доларів США - сума підвищеної відсоткової ставки.

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду щодо стягнення з позивача суми заборгованості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.07.2021 у справі №607/17164/19 позов Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу в розмірі 22331,86 доларів США, що еквівалентно 169976,72 грн., яка складається з: 562,83 доларів США, що еквівалентно 4283,92 грн. - сума простроченої заборгованості, 18423,60 доларів США, що еквівалентно 140229,39 грн. - сума кредиту, яка стягується достроково, 3229,29 доларів США, що еквівалентно 24579, 42 грн. - сума простроченої відсоткової ставки та 116,14 доларів США, що еквівалентно 883,99 грн. - сума підвищеної відсоткової ставки.

27.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та позивачем було укладено акт про припинення зобов`язання за кредитним договором від 11.04.2008 за № СL 33088. Згідно з даним актом сторони погодили, що станом на 27.12.2017 загальний розмір заборгованості позивача за кредитним договором перед банком становить 110033,95 доларів США. З моменту підписання даного акту, заборгованість позивача перед банком за основним договором в сумі 110033,95 доларів США буде вважатись погашеною повністю шляхом анулювання (прощення) кредитором такої заборгованості позичальнику.

Підписуючи акт про припинення зобов`язань від 27.12.2017 за кредитним договором від 11.04.2008 за № СL 33088, позивач та банк дійшли згоди про те, що прощенню підлягає сума, яка обліковується як заборгованість за кредитним договором в цілому станом на 27.12.2017 в розмірі 110033,95 доларів США. Така сума вважається прощеною повністю шляхом анулювання (прощення) кредитором заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України) з дотриманням черговості погашення заборгованості, як це передбачено в основному договорі, в тому числі за основною сумою кредиту - 12342,13 доларів США, за загальною сумою процентів, комісій, винагород, інших можливих плат позичальника на користь кредитора за основним договором - 976910 доларів США, а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за основним договором в повному обсязі (пункт 2 акту).

Банком включено та відображено прошену заборгованість виключно тільки по тілу кредиту у форму № 1 ДФ за 4 квартал 2017 року в сумі 344896,04 грн., що еквівалентно 12342,15 доларів США х 27,944567 курс Національного банку України на 27.12.2017 до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2017 року.

Згідно з актом перевірки Головного управління ДФС у Тернопільській області, на підставі відомостей ДРФО ДФС про суми виплачених доходів та утриманих з них податків (форма № 1 ДФ), встановлено, що ОСОБА_2 у 2017 році отримано дохід у сумі 344896,04 грн.

Як вбачається з акта перевірки, відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» від 11.05.2018 №3582 ГО банком списано прострочену основну суму кредиту у 2017 році у розмірі 344896,04 грн. (що еквівалентно 12342,15 доларів США основна сума кредиту), що відображено у «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма № 1ДФ) за ознакою доходу « 126» відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі ПК України), який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку у річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Податковий орган дійшов висновків про порушення позивачем: - пункту 179.1 статті 179 ПК України, а саме: неподання річної декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік; - підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статей 167, 179 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага у 2017 році в сумі 62081,29 грн; - пункту 162.1 статті 162, статей 163, 168, 171, 176, підпунктів 1, 2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага за 2017 рік в сумі 1293,36 грн.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення: - № 6 від 18.09.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 15520,32 грн.; - № від 18.09.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 170,00 грн.; - № 6 від 18.09.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: військовий збір в сумі 1293,36 грн.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки був порушений порядок проведення перевірки, Позивачу не був вручений наказ про проведення перевірки та письмове повідомлення, що позбавило його право приймати участь та надавати відповідні документи на перевірку, ознайомлюватись з актом перевірки та надавати відповідні зауваження.

Таким чином, розмір отриманого доходу у вигляді додаткового блага, який містить курсову різницю, не може розцінюватись як дохід, який підлягає оподаткуванню.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктами 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до пункту 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2. статті 15 ПК України).

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

За змістом пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Платник податку - позивач, у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку як платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до пункту 179.7 статті 179 ПК України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17.

При цьому, Верховний Суд у зазначеній постанові зауважив, що 07.05.2015 набрав чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. При цьому, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, обов`язковою умовою для застосування зазначеної норми є зміна валюти зобов`язання за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню.

Відповідно до матеріалів справи, 27.12.2017 між ПАТ «Універсал Банк» та позивачем було укладено акт про припинення зобов`язання за кредитним договором від 11.04.2008 за № СL 33088. Згідно з даним актом сторони погодили, що станом на 27.12.2017 загальний розмір заборгованості позивача за кредитним договором перед банком становить 110033,95 доларів США. З моменту підписання даного акту, заборгованість позивача перед банком за основним договором в сумі 110033,95 доларів США буде вважатись погашеною повністю шляхом анулювання (прощення) кредитором такої заборгованості позичальнику.

Підписуючи акт про припинення зобов`язань від 27.12.2017 за кредитним договором від 11.04.2008 за № СL 33088, позивач та банк дійшли згоди про те, що прощенню підлягає сума, яка обліковується як заборгованість за кредитним договором в цілому станом на 27.12.2017 в розмірі 110033,95 доларів США. Така сума вважається прощеною повністю шляхом анулювання (прощення) кредитором заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України) з дотриманням черговості погашення заборгованості, як це передбачено в основному договорі, в тому числі за основною сумою кредиту - 12342,13 доларів США, за загальною сумою процентів, комісій, винагород, інших можливих плат позичальника на користь кредитора за основним договором - 976910 доларів США, а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за основним договором в повному обсязі (пункт 2 акту).

Банком включено та відображено прошену заборгованість виключно тільки по тілу кредиту у форму № 1 ДФ за 4 квартал 2017 року в сумі 344896,04 грн., що еквівалентно 12342,15 доларів США х 27,944567 курс Національного банку України на 27.12.2017 до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2017 року.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.02.2022 у справі № 607/17164/19 апеляційну скаргу - задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовну заяву до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог про визнання протиправним та скасування акту про припинення зобов`язання - задоволено. Визнано недійсним Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року за кредитним договором № СL 33088 від 11 квітня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Тернопільським апеляційним судом у судовому рішенні суду встановлено, що оскаржуваний Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року, за своєю правовою природою, є одностороннім правочином прощення боргу.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Аналогічні висновки викладені у постанові КАС у складі Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 802/1108/17-а.

З матеріалів справи вбачається, що через порушення зобов`язань за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № СL 33088, ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2010 року (справа №2-1892/10) позов задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал банк» борг в розмірі 22331.86 доларів США, що еквівалентно 169976.72 грн.

Апеляційний суд в постанові Тернопільського апеляційного суду від 17.02.2022 у справі № 607/17164/19 погодився із посиланнями апелянта на те, що банком в оскаржуваному Акті про припинення зобов`язань неправомірно визначено суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 110033.95 доларів США.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку в судовому рішення в межах цивільного позову, що АТ «Універсал Банк» після ухвалення Тернопільським міськрайонним судом рішення від 29 березня 2010 року у справі №2-1892/10 безпідставно продовжувались нараховуватися ОСОБА_1 відсотки на умовах, визначених законодавством та договором, оскільки пред`явивши до боржника вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2008 року за № СL 33088 АТ «Універсал Банк» втратив право нараховувати передбачені вказаним договором проценти.

У відповідності до положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладені обставини справи та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також аналізуючи висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29.08.2022 та рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано недійсним Акт про припинення зобов`язань від 27 грудня 2017 року, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, адже оскаржувані податкові повідомлення-рішення є нараховані на підставі вказаного Акту, який скасований в суді.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводи скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі №500/181/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Святецький