Справа № 240/22998/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/22998/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом в якому просить:

- стягнути з приватного підприємства «Андвол» на його користь 264 000 гривень упущеної вигоди, 28 000 гривень моральної шкоди, 1800 гривень виплачених позивачем за розроблення проекту землеустрою, всього: 293 800 гривень;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати нікчемний наказ № 6-4546/14-19-СГ від 28.11.2019 про надання йому у власність земельну ділянку, загальною площею 0,12 га на території Радомишльського району за межами населених пунктів Забілочської сільської ради;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на його користь 28000 гривень моральної шкоди;

- зобов`язати Радомишльську міську територіальну громаду Житомирського району надати йому у власність земельну ділянку розміром 0,12 га для садівництва і городництва на території Краснобірського старостинського округу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року скасовано в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області про скасування нікчемного наказу і зобов`язання вчинити дії. Справу в цій частині направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. В решті ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 залишено без змін.

Після апеляційного розгляду дана справа надійшла до Житомирського окружного адміністративного суду 10.05.2022.

Ухвалою суду від 16.05.2022 продовжено розгляд даної справи, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області:

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області скасувати нікчемний наказ № 6-4546/14-19-СГ від 28.11.2019 про надання йому у власність земельну ділянку, загальною площею 0,12 га на території Радомишльського району за межами населених пунктів Забілочської сільської ради;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на його користь 28000 гривень моральної шкоди;

- зобов`язати Радомишльську міську територіальну громаду Житомирського району надати йому у власність земельну ділянку розміром 0,12 га для садівництва і городництва на території Краснобірського старостинського округу.

Звернувшись до суду із даним позовом, свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що приватне підприємство "Андвол" у порушення п.4 наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3123/14-18-СГ від 15.08.2018 при розроблені проекту землеустрою не визначило наявність або відсутність обтяжень щодо користування земельною ділянкою та розробило проект землеустрою на земельну ділянку, яка вже перебувала у приватній власності, а Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у свою чергу, в обов`язки якого входить контроль за дотриманням чинного законодавства в сфері земельних відносин безпідставно затвердило вказаний проект землеустрою.

Як пояснює позивач, у зв`язку із ситуацією, яка склалася, звернувся із письмовою заявою до приватного підприємства "Андвол", на яку жодних реагувань не отримав, а після звернення до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, йому безпідставно вказали на необхідність звернутися до державного реєстратора та зареєструвати земельну ділянку.

Позивач наголошує, що в результаті невиконання умов договору приватним підприємством "Андвол" та неналежного виконання своїх функціональних обов`язків посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вказану земельну ділянку у власність не отримав, у зв`язку із чим просить зобов`язати Радомишльську міську територіальну громаду Житомирського району, в склад якої входять земельні ділянки, які розташовані на території Забілочського старостинського округу, надати йому у власність земельну ділянку розміром 0,12 га для садівництва і городництва на території Краснобірського старостинського округу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено позовну вимогу до Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області вказавши код ЄДРПОУ та адресу Радомишльської міської ради Житомирської області, і по суті вимог теж зрозуміло, що позивач звертається до Радомишльської міської ради Житомирської області та зробив описку в назві цього відповідача.

15.07.2022 до суду надійшли пояснення представника Радомишльської міської ради, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,12 га для садівництва і городництва на території Краснобірського старостинського округу, оскільки виконати дане рішення суду не має можливості, зважаючи на чинне законодавство України. Разом з тим, наголошено про можливість позивача реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у приватну власність, подавши до міської ради відповідне клопотання на підставі ст. 118 ЗК України за умови зняття заборони на період воєнного стану.

Будь-які заяви по суті позовних вимог від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до суду не надходили.

Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що позивачу відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3123/14-18-СГ від 15.08.2018 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із чим останнім укладено з приватним підприємством "Андвол" договір №128/19 від 11.09.2018 про розроблення такого проекту та погоджено договірну ціну на виконання робіт за його умовами у розмірі 1800,00 грн.

Розроблений приватним підприємством "Андвол" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (загальною площею 0,12 га за кадастровим номером :06:000:0506) у власність для індивідуального садівництва наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-4546/14-19-СГ від 28.11.2019 затверджено. Надано у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0.1200 га за кадастровим номером :06:000:0506 для індивідуального садівництва (01.05) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Радомишльського району, за межами населених пунктів Забілоцької сільської ради (п.2) та п.3 вказаного наказу зазначено про можливість приступити до використання земельної ділянки після встановлення у меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації праву приватної власності у Державному реєстрі речових прав.

З метою реєстрації права власності на земельну ділянку, загальною площею 0.1200 га за кадастровим номером :06:000:0506, позивач неодноразово звертався до державного реєстратора із відповідною заявою, однак отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав вказаної земельної ділянки, з підстав наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження №51093638 від 12.02.2020 та №57762569 від 21.04.2021.

Отже, права власності на вказану земельну ділянку позивач не набув, у зв`язку із чим вважає наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області яким затверджено проект землеустрою нікчемним, а своє право порушеним, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини третьої статті 22 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

При цьому, згідно з пунктом «в» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, за змістом даної статті (в редакції, яка діяла до 27.05.2021, тобто на час, коли позивач отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою), було передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність.

Із вищевикладеного слідує, що в межах процедури безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності всі дії відповідних суб`єктів цих правовідносин є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання заявником земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на стадії державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, у якій позивачу відмовлено державним реєстратором з підстав наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

Разом з тим, норми частини дев`ятої статті 118 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ), яка регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не надають відповідному органу місцевого самоврядування після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймати будь-яке інше рішення ніж про його затвердження та надання такої земельної ділянки у власність.

Водночас з аналізу статті 186 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) слідує, що перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

Як свідчать матеріали справи, спірним наказом позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва на території Радомишльського району, за межами населених пунктів Забілоцької сільської ради, втім Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області під час прийняття вказаного рішення не здійснено перевірку, відповідно до вимог ЗК України щодо наявності будь-яких обтяжень на таку земельну ділянку.

Таким чином, з обставин справи відслідковується, що Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області безпідставно 28.11.2019 винесено спірний наказ «Про надання у власність», яким затверджено проект землеустрою та надано у власність позивачу земельну ділянку, на яку існували обтяження, що у свою чергу не дозволило позивачу пройти етап державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Отже, правом на отримання безоплатно земельної ділянки у власність позивач не скористався, оскільки оскаржуване рішення, на думку суду, прийняте з порушенням положень передбачених ЗК України, так як, під час затвердження проекту землеустрою уповноваженими особами Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області не зазначалося про наявність жодних його недоліків, зауважень, пропозицій та не встановлено обтяження, у зв`язку з чим суд вбачає наявність протиріччя в діях відповідача Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області щодо затвердження документації із землеустрою, що є підставою для скасування судом такого рішення.

Щодо позовної вимоги стосовно зобов`язання Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району надати позивачу у власність земельну ділянку розміром 0,12 га для садівництва і городництва на території Краснобірського старостинського округу суд вказує наступне.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених відповідно до статті 121 ЗК України.

За положеннями частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.7 ст. 118 ЗК України).

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що обов`язковим для прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування вмотивованого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови є наявність відповідного клопотання заінтересованої особи із доданими до такого документами передбаченими положеннями ЗК України.

Подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України.

Як свідчать матеріали справи, позивач просить зобов`язати Радомишльську міську територіальну громаду Житомирського району надати йому у власність земельну ділянку розміром 0,12 га для садівництва і городництва на території Краснобірського старостинського округу.

Втім, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення позивача до Радомишльської міської ради із відповідним клопотанням та доданими до такого документами передбаченими положеннями ЗК України.

У той час, ураховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), у контексті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позивачем не додержано вимоги ЗК України, не подано відповідного клопотання та доданих графічних матеріалів земельної ділянки.

Так, частина 6 статті 118 ЗК України визначає, що до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Вказана вимога направлена на те, щоб суб`єкт владних повноважень при розгляді клопотання особи зміг ідентифікувати бажану земельну ділянку. Суб`єкт владних повноважень не може визначати на свій розсуд місце розташування земельної ділянки.

У зв`язку із чим, суд вважає, що позовна вимога в цій частині є передчасною, оскільки в матеріалах справи відсутнє відповідне клопотання, як громадянина, який зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення садівництва та городництва на території Краснобірського старостинського округу та додані до такого графічні матеріали (на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки), яке має бути подане до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності.

Таким чином позивач до Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області із клопотанням у порядку ст.118 ЗК України не звертався, що є наслідком відмови у задоволення вказаної позовної вимоги.

Щодо стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь позивача 28000,00 грн моральної шкоди, суд вказує наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, позивач стверджуючи про те, що відповідачем завдано йому моральну шкоду, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи, як і не доведені самі негативні зміни у житті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А тому, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано усіх визначених складових, які є необхідними для стягнення шкоди та не підтверджено її документально.

Отже, суд зазначає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди позивачем не доведена з передбачених ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Зокрема, не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями та рішеннями відповідача.

За сукупністю наведених обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача відсутні, тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл, відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Радомишльської міської територіальної громади Житомирського району Житомирської області (вул.Соборний майдан, 12, м.Радомишль, Житомирська область, 12200. ), Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка, 45, м.Житомир, 10002. ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області "Про надання у власність" № 6-4546/14-19-СГ від 28.11.2019 щодо надання ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, загальною площею 0,12 га на території Радомишльського району за межами населених пунктів Забілочської сільської ради.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 10 листопада 2022 р.