Справа № 320/9815/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Лисенко В.І. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Справа № 320/9815/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участі секретаря Кобзар Д.В.,

представників Позивача Забуги А.М., Мельника О.Г.,

представника Відповідача Гордієнко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода»

до Головного управління Державної податкової служби в Київській області

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Київській області (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2439/10-36-04-09 від 09.11.2020.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року позов задоволено повністю.

Постановляючи таке рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями у справі № 810/1728/18 підтверджено допущення Міністерством фінансів України протиправної бездіяльності щодо перерахування Позивачу субвенцій на виконання умов відповідних договорів, що призвело до неотримання ним коштів, призначених для погашення податкових зобов`язань з ПДВ.

При цьому, суд зазначив, що за рахунок сплачених позивачем поточних платежів сума податкового боргу зменшувалася у порядку календарної черговості його виникнення, що свідчить про те, що несвоєчасна сплата Позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ (що було підставою для застосування до позивача штрафних санкцій за спірним ППР) виникла у зв`язку з невиконанням державою своїх зобов`язань за вищевказаними договорами.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність вини Позивача в порушенні граничного строку сплати до бюджету суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що виключає підстави для застосування контролюючим органом штрафних санкцій, визначених у спірному податковому повідомленні-рішенні.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що ТОВ «Білоцерківвода» не було сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у строк, визначений законодавством.

При цьому, на переконання Апелянта, наявність або відсутність вини Позивача та, зокрема неотримання ним субвенцій, не впливає на притягнення його до відповідальності та на його обов`язки зі сплати податкових платежів.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2022 та від 26.09.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідачем подано додаткові письмові пояснення, в яких він наполягає на своїй правовій позиції та, зокрема зазначає, що договори про організацію взаєморозрахунків не можуть змінювати порядок та строки погашення заборгованості Позивача перед бюджетом.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

1. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Білоцерківвода» зареєстровано як юридична особа 28.02.2012, є платником ПДВ та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Київській області.

ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» є підприємством та суб`єктом господарювання, який надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

2. Між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Білоцерківської міської ради, Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" укладено Договір про організацію взаєморозрахунків від 07.08.2017 №03/332 та Договір про організацію взаєморозрахунків від 05.12.2017 №12/332.

Згідно з підпунктом 2 пункту 10 вказаних договорів, сторони з метою виконання цих договорів зобов`язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

У зв`язку з укладенням вищевказаних договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок та строки погашення податкової заборгованості позивача перед державним бюджетом з ПДВ на загальну суму 9863300,00 грн., за рахунок перерахування на користь позивача з державного бюджету цільових субвенцій з різниці в тарифах, на суму 9863300,00 грн., які мали б спрямуватись позивачем до державного бюджету для погашення вищевказаного податкового зобов`язання.

Таким чином, погашення податкового боргу Позивача мало б відбуватись на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №332.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі № 810/1728/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та не доведення цього рішення до відома Казначейства;

- зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України;

- зобов`язано Державну казначейську службу України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017;

- зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та за договором № 12/332 від 05.12.2017 p., перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 р. на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

3. У жовтні 2020 року ГУ ДПС у Київській області проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності Позивача, сплати ним узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ та з питання несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН).

За результатами вказаної перевірки Відповідачем встановлено порушення Позивачем п. 57.1 от. 57, п. 203.2 ст. 203, п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме: порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання та граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних з ЄРПН (акт перевірки від 19.10.2020 № 54/10-36-04-09/38010130).

На підставі висновків зазначеного акта перевірки ГУ ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.11.2020 № 2439/10-36-04-09 форми «Ш», яким за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 659291,85 грн Позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 131858,37 грн.

4. За результатом адміністративного оскарження цього податкового повідомлення-рішення таке рішення залишено без змін рішенням ДПС України від 22.12.2020 № 35954/6/99-00-06-02-05-06.

5. У періоді, що перевірявся, ТОВ «БІЛОЦЕРКІВВОДА» забезпечувало централізоване водовідведення та водопостачання м. Біла Церква.

Податковий борг, з якого нараховувались штрафні санкції, виник у позивача через невідповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

6. Позивач вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII (далі - Закон № 1801-VIII), Порядком та умовами надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 (далі - Порядок та умови № 332).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 203 ПК України визначено, що податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України (у редакції станом на момент прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У п. 109.1 ст. 109 ПК України передбачено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.п. 112.1, 112.2, 112.7 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Згідно зі ст. 31 Закону № 1801-VIII установлено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду державного бюджету в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на суму заборгованості, що не була відшкодована станом на 1 січня 2016 року, з урахуванням проведених у минулих роках розрахунків.

Механізм погашення заборгованості перед бюджетом для підприємств, до яких, зокрема, належить позивач, урегульовано Порядком та умовами № 332.

Порядок та умови № 332 визначають механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов № 332 субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 01 січня 2016 року і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків (пункт 2 Порядку та умов).

Пунктом 3 Порядку та умов № 332 передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатку 2.

Відповідно до додатка 2 Порядку та умов № 332 визначено примірний договір про організацію взаєморозрахунків, а пунктом 11 розділу «Порядок проведення взаєморозрахунків» передбачено, що сторона остання перераховує до загального (спеціального) фонду державного бюджету кошти, зокрема, для: погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу).

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством передбачено обов`язок платників своєчасно сплачувати покладені на них податкові зобов`язання.

2. Разом з тим, податковим законодавством регламентовано презумпцію правомірності платника податків.

3. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що погашення податкового боргу з податку на додану вартість, який виник у зв`язку з різницею між фактичною вартістю послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється Позивачем за рахунок субвенцій, які йому повинні надаватися на підставі договорів № 03/332 від 07.08.2017 та № 12/332 від 05.12.2017.

При цьому, судовими рішеннями у справі № 810/1728/18, які набрали законної сили, установлено, що Позивачем такі субвенції не були своєчасно отримані внаслідок допущення Міністерством фінансів України протиправної бездіяльності щодо прийняття відповідного рішення про їх перерахування та не доведення цього рішення до відома Казначейства, тау зв`язку з чим зобов`язано Мінфін прийняти таке рішення, довести його до відома ДКСУ, ДКСУ - перерахувати кошти ГУ ДКСУ в Київській області, яке у свою чергу має їх перерахувати на рахунок Департаменту фінансів Київської ОДА.

Тобто, фактично судовими рішеннями у вказаній справі встановлено факт неотримання Позивачем коштів, необхідних для виконання його зобов`язань з ПДВ, що є спірними в цій справі.

Разом з тим, у своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

4. Отже, несвоєчасна сплата Позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ (що було підставою для застосування до Позивача штрафних санкцій за спірним ППР) виникла внаслідок невиконання державою своїх зобов`язань за вищевказаними договорами № 03/332 від 07.08.2017 та № 12/332 від 05.12.2017.

5. У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

6. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, приписи ст.ст. 109, 112 ПК України та презупцію правомірності платника податків, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № 2439/10-36-04-09 від 09.11.2020, необхідності його скасування та задоволення позову повністю.

7. Крім того, колегія суддів зазначає, що накладення на Позивача штрафних санкцій за невиконання (несвоєчасне виконання) його податкових зобов`язань за таких обставин не відповідатиме принципу верховенства права, регламентованому ст. 6 КАС України, оскільки фактично підприємство буде сплачуватиме штраф державі через неотримання відповідних субвенцій саме від держави, що також може негативно вплинути на господарські потужності Позивача щодо надання відповідних послуг населенню і в кінцевому результаті призведе до порушення прав і законних інтересів кінцевих споживачів.

Наведені обставини також вказують на порушення балансу інтересів при накладенні на позивача спірних санкцій і у сукупності з вищенаведеним переконують колегію суддів у протиправності оспорюваного Позивачем ППР.

8. Доводи Апелянта про те, що ТОВ «Білоцерківвода» не було сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання з ПДВ у строк, визначений законодавством, і що наявність або відсутність вини Позивача та, зокрема неотримання ним субвенцій, не впливає на притягнення його до відповідальності та на його обов`язки зі сплати податкових платежів, суд апеляційної інстанції відхиляє з підстав, наведених вище.

9. Посилання Апелянта на лист ВАСУ 2014 року колегія суддів відхиляє, оскільки згідно зі ст. 7 КАС України, вони не є джерелом права, яке обов`язкове до застосування судами при вирішенні адміністративних спорів.

10. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

11. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

12. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

13. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

14. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року - без змін.

15. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова