Справа № 640/16137/22
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Київ № 640/16137/22

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Черникової А.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до приватного виконавця приватного округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі по тексту також - позивач, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») звернулось до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця приватного округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича (надалі по тексту також - відповідач), третя особа ОСОБА_1 , в якому просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Дениса Олеговича щодо завершення виконавчого провадження неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2022 № 65757552.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії приватного виконавця щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» є протиправними та, як наслідок, оскаржувана постанова є такою, що не ґрунтується на вимогах Закону, і підлягає скасуванню.

Відповідач не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

В судові засідання 12.10.2022, 26.10.2022 та 09.11.2022 представники сторін не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення повістки рекомендованим поштовим відправленням на адресу відповідача, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача подав клопотання від 11.10.2022 та від 24.10.2022 про розгляд справи за його відсутності.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд даної адміністративної справи із його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем 10 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65757552 з примусового виконання виконавчого напису № 36833 від 26.03.2021, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість у розмірі 5 649,00 грн.

12 вересня 2022 року відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено: «Згідно п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

За приписами частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до норм статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього п.3 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний, зокрема: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою від 10.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем на підставі виконавчого напису № 36833, виданого 26.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 5 649,00 грн відкрито виконавче провадження ВП №65757552.

Постановою від 12.09.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем повернуто виконавчий документ стягувачу .

Відповідач у постанові посилався на те, що згідно пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів, а відтак, ураховуючи викладене та керуючись пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець постановив повернути виконавчий документ стягувачу та зняти арешт з коштів боржника і скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Так, статтею 37 Закону № 1404-VIII, визначені підстави для повернення виконавчого документу стягувану, - виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема: 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Пунктом 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;

юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану;

зупиняється дія постанов державних виконавців про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, або якщо стягнення за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.

Забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

У період дії воєнного стану приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

Поряд з цим, суд бере до уваги долучені під час розгляду справи позивачем пояснення, в яких останній посилається на роз`яснення Міністерства юстиції щодо виконання виконавчих написів нотаріусів, викладене в листі від 19 жовтня 2022 року №96240//20.5.1, у якому зазначено, що пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, а також Закон від 27.07.2022 № 2455-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2455) не містять положень, які б встановлювали заборону вчинення, у період дії воєнного стану, виконавчих дій у виконавчих провадженнях відкритих на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зауважено, що встановлена абзацом чотирнадцятим пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборона стосується примусового саме виконання таких виконавчих документів.

З огляду на це можна дійти висновку, що встановлена абзацом чотирнадцятим пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборона поширюється на виконавчі дії, які виконавець відповідно до Закону має вчиняти при вжитті передбачених статтею 10 Закону заходів примусового виконання рішень. У разі якщо виконавча дія не пов`язана з вжиттям відповідних заходів, положення зазначеної норми Закону не застосовуються.

Так, при здійсненні у період дії воєнного стану виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавець може вчиняти виконавчі дії щодо зупинення вчинення виконавчих дій, зняття арешту з майна (коштів) боржника, припинення розшуку майна боржника, закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу та інші виконавчі дії, не пов`язані з вжиттям заходів примусового виконання рішень, а також розподіляти кошти, які надходять на рахунки органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, та перераховувати їх стягувачу.

Виконавче провадження № 65757552 було відкрито 10.06.2021, тобто до набуття чинності Законом № 2455, з огляду на відсутність положень, які б встановлювали заборону вчинення у період дії воєнного стану виконавчих дій у виконавчих провадженнях вже відкритих на підставі виконавчих написів нотаріусів, то повернення виконавчого документу стягувачу лише з підстав посилання на пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та на пункт 9 частини першої статті 37 Закону є необґрунтованим.

Крім цього, суд вважає за необхідне наголосити, що пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє повернення виконавчого документу стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Учасниками справи не надано до суду доказів на підтвердження застосування вказаної норми.

В той же час, заборона примусового виконання виконавчих написів у період дії воєнного стану не позбавляє боржника права виконати свої зобов`язання самостійно.

До того ж суд наголошує, що жодних законних відсилок на п.9 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII за наслідком застосування приписів 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» щодо відкритих виконавчих проваджень за примусовим виконанням виконавчих написів нотаріусів не передбачено.

Таким чином, відповідачем протиправно вчинено дії по поверненню виконавчого документа постановою від 12.09.2022 у виконавчому провадженні № 65757552.

Виходячи з вищевикладеного, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2022 у виконавчому провадженні № 65757552, винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем згідно з п. 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною та підлягає скасуванню судом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 287, 296 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» задовольнити.

2. Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Дениса Олеговича щодо повернення виконавчого документа постановою від 12.09.2022 у виконавчому провадженні № 65757552.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2022 № 65757552.

4. Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Дениса Олеговича (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, 172, оф. 65) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (02094, м. Київ, вул. Верховної Ради, 34, оф. 511, ) судовий збір у розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя А.О. Черникова