Справа № 640/31501/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, за участю третіх осіб - Головного управління Державної казначейської служби в Київській області та Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України) щодо виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати ДСА України провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - Територіальне управління ДСА України в Київській області) провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії ДСА України щодо нарахування та виплати судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- стягнуто з ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів на користь судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в розмірі 201311 грн 11 коп шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - ДСА України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що обмеження розміру суддівської винагороди на період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року були встановлені безпосередньо Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Також скаржник просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України не є ретроактивними та змінюють правове регулювання лише тих правовідносин, що виникнуть після дати їх ухвалення. ДСА України наголосила на тому, що не нараховує та не здійснює виплату суддівської винагороди суддям. Відповідні дії вчиняє Територіальне управління ДСА України в Київській області з бюджетних коштів як розпорядник нижчого рівня.

Відзив на апеляційну скаргу ДСА України від інших учасників справи не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДСА України задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року - скасувати в частині, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 444/2017 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2018 року № 2/ос/г ОСОБА_1 з 02 січня 2018 року приступила до виконання обов`язків судді.

У період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року до позивача як особи, яка працює на посаді судді, було застосовано обмеження розміру суддівської винагороди, передбачені ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Згідно з довідкою Територіального управління ДСА в Київській області від 19 листопада 2021 року № 182 про нараховану та фактично виплачену ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2020 року до 27 серпня 2020 року загальна сума коштів, що не були виплачені внаслідок застосування таких обмежень, становить 201311 грн 11 коп.

Не погоджуючись із тим, що за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року суддівська винагорода виплачена у меншому розмірі ніж передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що невиплата позивачу суддівської винагороди у розмірі, визначеному ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є протиправною, адже відповідно до ст. 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Враховуючи те, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є законами про судоустрій, не є складовою спеціального законодавства про судоустрій та статус суддів, ці закони жодним чином не можуть регулювати та визначати розмір суддівської винагороди, умови її виплати, оскільки це є порушенням прямих норм Конституції України та прийнятих у їх розвиток приписів ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також суд першої інстанції зазначив, що в разі наявності в боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється в порядку черговості згідно з чинним законодавством України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Колегія суддів в цілому погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, однак вважає, що підстави для визнання протиправними дій ДСА України були відсутні.

ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом свого права на суддівську винагороду, розмір якої у період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року було обмежено.

Правовідносини, пов`язані з нарахуванням і виплатою суддівської винагороди, регулюються Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Особливості забезпечення суддів суддівською винагородою викладені у ст. 135 вказаного Закону.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Водночас Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який набув чинності 18 квітня 2020 року, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» було, зокрема, доповнено новою статтею 29.

Вказана норма права встановлювала, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Таке обмеження було застосоване до нарахування, зокрема, суддівської винагороди суддям.

Разом з тим положення, які б вносили зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» відсутні.

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 положення ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року діяли два нормативно-правові акти, які по різному регулювали правовідносини щодо визначення розміру суддівської винагороди - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Визначення способу подолання правової колізії, яка виникла внаслідок одночасної дії вказаних законів, один з яких є спеціальним нормативно-правовим актом з питань судоустрою і статусу суддів, а інший - нормативно-правовим актом, що регулює такі ж правовідносини і прийнятий пізніше в часі, було предметом дослідження Верховним Судом.

Згідно з правовою позицією, що вперше викладена у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 та у подальшому підтримана в інших постановах Верховного Суду, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», позаяк він не є законом про судоустрій і ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (стосовно розміру суддівської винагороди), не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», має вирішуватися на користь Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Для спірних правовідносин спеціальними є норми ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закон України «Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

Такий висновок обґрунтований тим, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема його ст. 135, що спирається передусім на конституційні положення ч. 2 ст. 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_1 має право на отримання суддівської винагороди, у тому числі за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року, у розмірі, визначеному ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Нарахування і виплата суддівської винагороди за вказаний період із урахуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не узгоджується з вимогами ст. 130 Конституції України та порушує право позивача на отримання суддівської винагороди у належному розмірі.

Також колегія суддів приймає до уваги, що дії Територіального управління ДСА в Київській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» вже були визнані протиправними рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у справі № 640/27196/20, що залишене без змін у цій частині постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України також визначена як головний розпорядник бюджетних коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Враховуючи, що нарахування і виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 здійснює саме Територіальне управління ДСА в Київській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання протиправними дій ДСА України щодо нарахування та виплати судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Визначаючи спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п. 25 вказаного Порядку безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

За змістом зазначеної норми, якщо боржником за судовим рішенням є розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, проте в головного розпорядника бюджетних коштів наявна окрема бюджетна програми для забезпечення виконання рішень суду, безспірне списання коштів з такого боржника здійснюється саме відповідною бюджетною програмою.

Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2020 рік, яким для ДСА України передбачена бюджетна програма 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Така ж бюджетна програма передбачена й Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Колегія суддів враховує, що розмір суддівської винагороди, невиплаченої ОСОБА_1 за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року у зв`язку із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування на підставі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є спірним та становить 201311 грн 11 коп.

Вказана сума визначена Територіальним управлінням ДСА України в Київській області та зазначена у довідці від 19 листопада 2021 року № 182 про нараховану та фактично виплачену ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2020 року до 27 серпня 2020 року, що приєднана до матеріалів справи.

Заперечень проти правильності обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права ОСОБА_1 апеляційна скарга ДСА України не містить.

Зазначені обставини вказують на те, що рішення суду від 13 травня 2022 року в частині стягнення на користь позивача суддівської винагороди є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги лише частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 13 травня 2022 року, та є підставою для його скасування в частині визнання протиправними дій ДСА України. З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДСА України задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року в частині визнання протиправними дій ДСА України щодо нарахування та виплати судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест