Справа № 580/10624/21
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Мєзєнцева Є.І., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період 25.08.2021 до 02.12.2021;

зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 25.08.2021 до 02.12.2021 за 100 днів, виходячи із розрахунку 252,06 грн. в день у розмірі 25206,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані несвоєчасною виплатою Військовою частиною НОМЕР_1 усіх належних позивачеві при звільненні сум, а саме: індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 20.10.2017 у розмірі 2729,85 грн, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.10.2017 до 01.12.2021;

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , В/Ч НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11868,06грн. (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 06 коп.);

в іншій частині позовних вимог у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про відмову у задоволенні позову.

18.10.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення позивача, за змістом яких він просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2022 у Військової частини НОМЕР_1 витребувано довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби, та продовжено строк розгляду апеляційної скарги.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) після отримання від Військової частини НОМЕР_1 витребуваних документів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2017 №221 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення та доручено провести розрахунок.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №580/6016/21, яке набрало законної сили 19.11.2021, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 20.10.2017; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 20.10.2017.

Відповідно до довідки відповідача від 06.12.2021 №350/143/1219, а також даних виписки з карткового рахунку позивача, Військовою частиною НОМЕР_1 01.12.2021 виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 2729,85 грн.

Вказуючи на несвоєчасність розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд першої інстанції, встановивши факт несвоєчасної виплати Військовою частиною НОМЕР_1 належних позивачеві при звільненні сум у повному обсязі, вказав на обґрунтованість позиції позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір належних до стягнення сум, суд першої інстанції виходив з критерію співмірності розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою позивачем до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Так, суд встановивши, що розмір суми несвоєчасно виплаченої індексації становить 4,58% від суми одноразової грошової допомоги, яка нарахована позивачу при звільненні, присудив до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 11868,06 грн. (4,58% від загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні).

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зауважено, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Зазначено, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №810/1543/17, стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Вказано, що позивач не скористався своїм правом не виключатись зі списків військової частини до повного розрахунку.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування у спірних правовідносинах положень статті 177 КЗпП. Втім, вказує на помилковості обрахунку судом першої інстанції суми, належної до стягнення.

Так, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.12.2018 у справі №820/4619/16, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, у той час як трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Спеціальне законодавство, яке визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, у тому числі Закон №2011-ХІІ, не містять спеціальних норм, які визначають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а.

Вказуючи на необґрунтованість доводів відповідача щодо нерозповсюдження положень статті 117 КЗпП України на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується до випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Таким чином, у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача виключено з особових списків 20.07.2017. Остаточний розрахунок в частині виплати індексації грошового забезпечення з позивачем проведено 01.12.2021. Зазначені обставини сторонами не заперечується.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України, є обґрунтованим.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 252,07 грн. Зазначений показник сторонами у справі не оспорюється.

Кількість днів прострочення складає 1028.

Загальний розмір виплаченої індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №580/6016/21 склав 2729,85 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 259127,96 грн.

Зменшуючи розмір належних до стягнення сум, суд першої інстанції виходив з критерію співмірності розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою позивачем до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц сформулювала позицію, згідно з якою суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин критерію співмірності розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою позивачем до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, втім зазначає про помилковість обрахунку судом першої інстанції суми, належної до стягнення.

Так, згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). У разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Суд першої інстанції, встановлюючи розмір суми несвоєчасно виплаченої індексації у відсотковому відношенні до суми усіх належних до виплати позивачеві при звільненні сум, помилково обмежився розміром одноразової грошової допомоги при звільненні та не врахував інших видів грошового забезпечення, які мали б бути виплачені позивачу при звільненні.

З метою усунення зазначеного недоліку обрахунку ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 03.10.2022 від відповідача витребувано довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення за період з 01 до 20 жовтня 2017 року, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно тощо).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2022 №41, надісланою відповідачем на виконання ухвали суду, загальний розмір виплат належних ОСОБА_1 на день звільнення 20.10.2017 складає 132938,67 грн.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що зазначена довідка не включає розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.10.2017, що виплачена відповідачем 01.12.2021 на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №580/6016/21.

Таким чином, загальний розмір виплат належних ОСОБА_1 на день звільнення 20.10.2017 з урахуванням спірних сум індексації складає 135 668,52 грн.

Розмір своєчасно невиплачених сум індексації у відсотковому відношенні до усіх належних до виплати позивачеві при звільненні сум складає 2%.

Таким чином, з урахуванням критерію співмірності розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою ним до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, розмір середнього заробітку, належний до стягнення складає 2% від загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку 259127,96 грн., а саме: 5182,56 грн.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, втім, виходячи з помилковості проведеного судом першої інстанції обрахунку такої суми, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції а, відтак, і часткового задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити судове рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі №580/10624/21 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , В/Ч НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5182,56 (п`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні 56 копійок);

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді О.Є. Пилипенко

Є.І. Мєзєнцев