Справа № 206/5721/21(2-а/206/4/22)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 206/5721/21(2-а/206/4/22)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2022 року в адміністративній справі №206/5721/21 (головуючий суддя першої інстанції Сухоруков А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії РАП №389302917 до повідомлення серії ІД №00519838 від 16.12.2021 року, винесену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Філоненко Артемом Олеговичем, про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2022 року позов задоволений.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії РАП №389302917 від 16.12.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Стягнуто з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при недотриманні хоча б однієї з умов при розташуванні транспортного засобу, норми пп.«в» п.15.10 ПДР не діють та не застосовуються. При розташуванні транспортного засобу на тротуарі саме таким чином розповсюджуються норми пп.«б» 15.10 ПДР, порушення яких виявлено та зафіксовано інспектором з паркування. Посилається на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої пп. «в» п. 15.10 застосовується лише у разі розташування транспортного засобу на краю тротуару, що примикає до проїзної частини. Транспортний засіб позивача під час вчинення правопорушення був припаркований на іншому краю тротуару, який не примикає до проїзної частини, а отже й відсутня одна з умов для застосування винятку, що міститься в пп. «в» п. 15.10 ПДР. Крім того зазначено, що суд при прийнятті рішення безпідставно не прийняв до уваги надіслані відповідачем пояснення та додатки (фотофіксація правопорушення). Про проведення фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено як в оскаржуваній постанові, так і фото розміщено на вебсайті, а тому є належним та допустимим доказом. З матеріалів фотофіксації чітко вбачається, що автомобіль позивача припарковано на тротуарі в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, тобто порушено вимоги п.п. «б» 15.10 Правил дорожнього руху.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута відповідно до статті 311 КАС України в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає про таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , автомобіль LAND ROVER DEFENDER , р.н. НОМЕР_2 , власником транспортного засобу зазначена ОСОБА_1 (а.с.29).

Згідно з квитанцією-повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови ІД №00519838 інспектором з питань контролю за паркуванням Філоненко А.О. в режимі фото/відео зйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу LAND ROVER DEFENDER , р.н. НОМЕР_2 , здійснено стоянку 2021.12.07 12:19:56 в районі будинку за адресою: м.Дніпро, по вул.Юрія Савченка, 1А, відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП п.15.10 (б) ПДР (правила зупинки та стоянки) у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6-9).

Встановлено, що 07.12.2021 автомобіль LAND ROVER DEFENDER, р.н. НОМЕР_2 в момент зйомки засобами фото фіксації інспектором Філоненко А.О., був припаркований в районі будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 14-2 КУпАП інспектором здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких зафіксовано:

1) дату порушення 07.12.2021

2) місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта: м.Дніпро, по вул.Юрія Савченка, 1А;

3) географічні координати: 48.46673200, 35.0243210,

4) час вчинення порушення: 12:19:56.

16.12.2021 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №389302917 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 гривень (а.с.26).

Не погодившись з постановою, позивач оскаржила її до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи копії фотофіксації автомобіля з державним номерним знаком р.н. НОМЕР_2 не є належним доказом порушення позивачем п.п.15.10 (б) ПДР України, оскільки з даних копій фотофіксації не вбачається, що автомобіль позивача розміщений на тротуарі (а.с.45-46). Фотозображення містить лише зображення передньої частини автомобіля, доказів того, що автомобіль розміщений на тротуарі не надано. Навпаки з матеріалів фотофіксації вбачається, що автомобіль позивача розташований поруч з іншими автомобілями на майданчику, який відокремлений бордюром та використовується для стоянки транспортних засобів та не здійснює перешкоди пішоходам

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП порушення правил зупинки тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Згідно з пп. «б» п.15.10 ПДР України стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідно до пп. «в» п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється на тротуарах за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Ознаками застосування пп. «в» п. 15.10 ПДР України є стоянка легкових автомобілів та мотоциклів на краю тротуарів, та відстань щонайменше 2 м для руху пішоходів.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення стоянки на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), тобто порушення вимог п.п. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху.

Водночас стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках: а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Отже, пп. «в» є виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п.15.10 ПДР, як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами у розумінні ст.251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Стаття 279-1 КУпАП містить процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

У разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Так, з метою можливості чіткого та точного встановлення місцезнаходження транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором проведено фотофіксацію обставин порушення в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких зафіксовано одночасно географічні координати транспортного засобу: 48.46673200, 35.0243210, та його місце розташування по відношенню до найближчого нерухомого об`єкта: м. Дніпро, вул.Юрія Савченка, 1А. (а.с.7-9, 45-46).

Зазначена фотофіксація відповідно до вимог ст. 283 КУпАП розміщена на веб-сайті ipkp.dniprorada.gov.ua та є доказом, який підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Судом першої інстанції безпідставно та невмотивовано не прийнято до уваги вказаний доказ.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що автомобіль не знаходиться на тротуарі.

Проте, вказаний висновок спростовується наведеними вище фотознімками, зокрема, на а.с.9 чітко вбачається, що автомобіль позивача розташований на тротуарі біля пам`ятника, на відстані від проїзної частини більше ніж 2 метри.

Згідно з доводами апелянта при недотриманні хоча б однієї з умов при розташуванні транспортного засобу, норми п.п. «в» п.15.10 ПДР не діють та не застосовуються. При розташуванні транспортного засобу на тротуарі саме таким чином розповсюджуються норми п.п. «б» 15.10 ПДР. П.п. «в» п.15.10 застосовується лише у разі розташування транспортного засобу на краю тротуару, що примикає до проїзної частини.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що сторони та суд першої інстанції по-різному визначають «край тротуару».

Відповідно до п.1.10 ПДР терміни, що наведені в цих правилах, мають таке значення:

автомобільна дорога, вулиця (дорога) частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу;

край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки;

проїзна частина елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги;

тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;

вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 750/3679/17, транспортний засіб має бути припаркований на краю тротуару, що примикає до проїзної частини та розташований таким чином, щоб він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху. Однією з умов для застосування винятку щодо заборони стоянки на тротуарі для легкових автомобілів (якщо такі поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2м.), є припаркування автомобілю на краю тротуару, який примикає до проїзної частини.

Отже, край тротуару, визначений однією з умов пп. «в» п. 15.10 ПДР України для стоянки легкових автомобілів та мотоциклів, це зовнішній край тротуару який примикає до проїзної частини.

Натомість відповідно до фотознімків транспортний засіб позивача під час вчинення правопорушення був припаркований на іншому краю тротуару, який не примикає до проїзної частини, а прилеглий до будівлі, а площі біля пам`ятника, що не заперечується позивачем.

У зв`язку з відсутністю однієї з умов застосування пп. «в» п.15.10 ПДР позивача правомірно притягнуто до відповідальності за порушення п.п. «б» 15.10 ПДР. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, доведений.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2022 року в адміністративній справі №206/5721/21 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2022 року в адміністративній справі №206/5721/21 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак