Справа № 160/12918/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року Справа № 160/12918/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення 97848,70 грн., -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Національна академія внутрішніх справ звернулась з адміністративним позовом до ОСОБА_1 та просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі становить 97848,70 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача вартість судового збору у сумі 2481,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.11.2017р. між відповідачем, позивачем та ГУ МВС України у Дніпропетровській області був укладений контракт №2017/540 про здобуття освіти у ВНЗ із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, та відповідач проходила навчання у позивача з 14.08.2017р. по 05.07.2021р., у період якого перебувала на повному державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до наказу ГУ НП в Дніпропетровській області від 05.07.2021р. №245 о/с відповідача призначено інспектором відділу моніторингу Криворізького районного управління поліції, разом з тим, 09.08.2022р. позивач отримав лист від ГУ НП в Дніпропетровській області від 01.08.2022р. №20/6-2022, яким повідомлено, що відповідача було звільнено зі служби в Національній поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням згідно наказу від 28.02.2022р. №194 о/с. Враховуючи положення ст.74 Закону України «Про Національну поліцію», до п.2.3.5 контракту від 23.11.2017р. та п.3, п.4 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, відповідач повинна була відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням під час навчання у НАВС у загальній сумі 97848,70 грн., проте, у зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку зазначену суму не відшкодовано, позивач просить стягнути її у судовому порядку.

Ухвалою суду від 12.09.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, поновлено позивачеві строк звернення до суду з цим позовом та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати суду докази сплати вартості витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у добровільному порядку згідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.64).

Відповідач, у строки встановлені ухвалою суду від 12.09.2022р., відзиву на позов суду не надав, як і не надав доказів сплати вартості витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у добровільному порядку, про відкриття провадження у справі відповідача було повідомлено засобами поштового зв`язку відповідно до вимог ст.ст. 124, 126, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином з урахуванням ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується поштовим конвертом, наявним в матеріалах справи (а.с.70).

Зазначена правова позиція щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи у зв`язку із поверненням конверту з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання» узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у його постанові від 16.12.2020р. у справі №120/4080/19-а.

У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній справі приймається судом 11.11.2022р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 23.07.2017р. ОСОБА_2 була зарахована курсантом першого курсу Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) згідно наказу НАВС від 23.07.2017 №114 о/с, що підтверджується копією відповідного наказу, наявною у справі (а.с.10).

23.11.2017р. між ОСОБА_1 , НАВС та Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було укладено трьохсторонній контракт №2017/540 (далі - Контракт) про навчання відповідача в НАВС, що підтверджується копією відповідного договору (а.с.11).

Наказом НАВС №691 від 05.07.2021р. відповідача відраховано з навчання у зв`язку із завершенням навчання і отриманням освітнього ступеня «бакалавр» (а.с.12).

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №245 о/с від 05.07.2021р. ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора відділу моніторингу Криворізького районного управління поліції з 06.07.2021р., що підтверджується копією відповідного наказу, наявною у справі (а.с.15).

З 28.02.2022р. відповідача було звільнено за власним бажанням наказом ГУ НП в Дніпропетровській області №194 о/с від 28.02.2022р. на підставі її рапортів від 28.01.2022р. (а.с.14,21,22).

28.02.2022р. відповідач отримала повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ із специфічними умовами навчання №45/7-746 від 28.02.2022р. відповідача було повідомлено про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі, у повному розмірі за весь період фактичного навчання, за реквізитами вказаними в контракті, та розмірах відповідно до довідки-розрахунку ВНЗ, що підтверджується копією відповідного повідомлення (а.с.16).

Відповідачем вказані витрати відшкодовані не були, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Вказаний спір виник у зв`язку із не відшкодуванням відповідачем у добровільному порядку витрат, пов`язаних з її утриманням у Національній академії внутрішніх справ у загальному розмірі 97848,70 грн. внаслідок невиконання відповідачем умов п.2.3.5. контракту та згідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з чим позивач просить стягнути вказану суму витрат у судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" від 10.01.2002р. № 2925, вищі навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з п.3, п.4 розділу І Статуту Національної академії внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 17.11.2010 №555 (у редакції наказу МВС України від 03.08.2020р. №592) - позивач є закладом вищої освіти зі специфічними умовами навчання, державної форми власності, перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України та є бюджетною установою (а.с.24-27).

Відповідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, 20 квітня 2017 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських».

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок) визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Відповідно до п. 4 Порядку витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Згідно п.8 Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Так, п.2.3.5 Контракту від 23.11.2017р. №2017/540 передбачено, що у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання особа зобов`язується відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України, в особі Виконавця, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.11).

Тобто, згідно положень даного пункту Контракту на відповідача покладено обов`язок щодо відшкодування фактичних витрат за утриманням у вищому навчальному закладі у разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу за власним бажанням (відмовою від проходження служби).

Аналіз вказаних норм чинного законодавства та умов п.2.3.5 Контракту від 23.11.2017р. №2017/540, укладеного відповідачем, у їх сукупності свідчить про те, що у разі настання обставин визначених п.1 Порядку (зокрема, звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням) на відповідача покладено обов`язок відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі і саме позивач наділений повноваженнями на звернення до суду із позовом про відшкодування таких витрат у разі відмови від їх добровільного відшкодування.

Так, отримавши освіту, ОСОБА_1 була призначена на посаду інспектора відділу моніторингу Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується копією витягу з наказу №245 о/с від 05.07.2021р., який міститься в матеріалах справи (а.с.15).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії наказу ГУНП в Дніпропетровській області №194 о/с від 28.02.2022р., лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Криворізького районного управління поліції з 28.02.2022р. за власним бажанням, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не оспорюється сторонами (а.с.14,21,22).

При цьому, відповідно до довідки про вартість витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Національній академії внутрішніх справ від 05.07.2021р., долученої до матеріалів справи, сума витрат на утримання відповідача за період з 14.08.2017р. по 05.07.2021р. складає 97980,75 грн. (а.с.23).

Повідомлення №45/7-746 від 28.02.2022р. про необхідність відшкодування вищезазначених витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі було отриманий відповідачем, однак вказані витрати залишаються невідшкодованими (а.с.16).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, можна дійти висновку, що у разі відмови (звільнення за власним бажанням) від проходження служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу на відповідача покладено обов`язок відшкодувати державі, в особі Міністерства внутрішніх справ України, витрати пов`язані з її утриманням у Національній академії внутрішніх справ, виходячи з умов укладеного відповідачем Конртакту та вимог п.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію».

За викладеного, суд приходить до висновку, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача у навчальному закладі у розмірі 97848,70 грн. підлягають стягненню з відповідача, оскільки факт відмови відповідача від проходження служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу підтверджується вище дослідженими доказами та не спростований відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач відзиву на позов та доказів в обґрунтування відзиву на вимогу суду не надав, також і жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність не відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі або добровільне відшкодування таких витрат, відповідачем суду надано не було з урахуванням вимог ст.ст. 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суми судового збору, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються лише судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз - в інших випадках, зокрема, щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору суб`єкта владних повноважень за рахунок відповідача взагалі не передбачено.

А виходячи з того, що у суду відсутні докази понесення позивачем - суб`єктом владних повноважень судових витрат, пов`язаних з викликом свідків чи проведенням експертиз, у адміністративного суду відсутні і будь-які обґрунтовані підстави для покладення судових витрат позивача по сплаті судового збору на відповідача, про які просить у позові позивач, виходячи з вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення 97848,70 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Національної академії внутрішніх справ (03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 1; ) витрати, пов`язані з її утриманням у навчальному закладі у розмірі 97848 грн. 70 коп. (дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок вісім гривень 70 коп.).

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва