Справа № 640/13517/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року м. Київ № 640/13517/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника, розрахованої відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, починаючи з 20 червня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 , який на момент смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року у справі №640/17288/20.

20 червня 2022 року, як вказано у позовній заяві, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника.

Листом від 30 червня 2022 року позивача повідомлено про те, що її переведено на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що на момент смерті її чоловік отримував грошове утримання судді у відставці та мав право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також відповідно до розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиву на позовну заяву послався на те, що позивач звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника, на підставі якої останню переведено на такий вид пенсії, розмір якої становить 7391,73 грн.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно вимог законодавства, починаючи з 01 травня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII призначаються лише пенсії за віком, пенсії у зв`язку з втратою годувальника цим Законом не передбачені.

У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року адміністративна справа прийнята до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 23 червня 1979 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Відповідно до записів трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_3 , останній з 25 травня 1981 року по 25 червня 1987 року був обраний та зарахований народним суддею Печерського районного суду міста Києва, з 10 квітня 1998 року зарахований на посаду судді Київського міського суду у зв`язку з обранням на цю посаду безстроково. З 05 липня 2001 року зарахований на посаду судді Апеляційного суду міста Києва згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» від 21 червня 2001 року. 08 серпня 2016 року звільнений у зв`язку з виходом у відставку відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року №1513-VIII.

Як вбачається з відомостей Діловодства спеціалізованого суду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із Довідкою Заступника керівника апарату (голови ліквідаційної комісії) Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2020 року №8/0403/20 починаючи з 19 лютого 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97063127, https://reyestr.court.gov.ua/Review/98838884).

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 червня 2022 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 08 червня 2022 року складено відповідний актовий запис №928.

20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перехід на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_3 .

Листом від 30 червня 2022 року №13725-13340/Ш-02/8-2600/22 ОСОБА_1 повідомлено про те, що її переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розмір якої обчислено відповідно до Закону. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу годувальника 46 років 8 місяців 25 днів та заробітної плати, визначеної за періоди роботи годувальника з 01 липня 2000 року по 30 вересня 2016 року.

Крім того, у вказаному листі зауважено, що з 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, тобто, як вказано у листі, починаючи з 01 травня 2016 року відповідно до Закону №889-VIII призначаються лише пенсії за віком. Пенсії у зв`язку з втратою годувальника Законом України «Про державну службу» не передбачені.

Позивач вважає, що має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, у зв`язку з чим звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII в окремих випадках прямо передбачає гарантії судді та членів його сім`ї, але вказаний Закон не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті, а відтак не передбачає пенсії по втраті годувальника для членів сім`ї померлого судді.

Водночас, відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі по тексу - Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII) з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі по тексту - Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ), крім статті37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, у пункті 10 цього розділу зазначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Наведене в сукупності свідчить про те, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно частини 12 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Спір в даному випадку виник щодо наявності у позивача права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний суд у своїй постанові від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а дійшов до такого висновку:

"… право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

… дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Також, слід зазначити, що Верховний Суд в постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20 сформував наступний правовий висновок: «частину 1 статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09 липня 2003 року.»

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах суддів.

Як встановлено судом, позивач станом на 08 вересня 2016 року перебував на посаді судді більше 20 років.

Таким чином, оскільки позивач перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачем), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії в разі втрати годувальника, призначеної їй на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у заяві про призначення/перерахунок пенсії від 20 червня 2022 року не зазначено про її бажання перейти на інший вид пенсії, а саме відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Між тим, відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Наведене свідчить, що саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.

З огляду на це, працівник сервісного центру відповідача повинен був роз`яснити позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, так і за Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, якщо позивач мала на неї право.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний суд у своїй постанові від 25 травня 2022 року у справі №409/2218/17, для відступу від якої у суду в даному випадку відсутні будь-які правові підстави.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції про сплату, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн за рахунок відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, починаючи з 20 червня 2022 року, з урахуванням вже виплачених сум.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник