Справа № 120/3041/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 листопада 2022 р. Справа № 120/3041/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Немирівського міського голови Качура Віктора Миколайовича, Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Немирівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989, долучивши необхідні документи.

Проте відповідач про результати розгляду такого клопотання не повідомив, у зв`язку із чим 17 лютого 2022 року представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про прийняття рішення за результатами розгляду клопотання позивача.

Листом від 21 лютого 2022 року вих. № 03-34-432 міська рада повідомила, що рішенням 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради від 27 січня 2022 року № 862 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 " позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Однак вже 31 січня 2022 року Немирівський міський голова Качур В.М. видав розпорядження від 31 січня 2022 року 27-р "Про зупинення рішення 26 сесії Немирівської міської ради 8 скликання від 27 січня 2022 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 " № 862". В такому розпорядженні зазначено, що відповідно до частини 4 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" слід винести повторно на розгляд сесії 8 скликання вищевказане рішення із обґрунтуванням зауважень.

В подальшому, за результатами голосування на 27 позачерговій сесії 8 скликання Немирівської міської ради, що відбулася 11 лютого 2022 року, попереднє рішення ради від 27 січня 2022 року № 862 не було підтримане більшістю голосів депутатів, що свідчить про те, що рада не змогла відхилити вето міського голови, а тому рішення № 862 не набрало чинності.

Вважаючи згадуване вище розпорядження Немирівського міського голови Качура М.М. № 27-р від 31 січня 2022 року, а також бездіяльність Немирівської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 11 жовтня 2022 року протиправними, представник позивача звернувся з позовом до суду, у якому просить зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари, яка розташована на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером: :01:001:1989.

Ухвалою від 30 березня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

12 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Немирівська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказав, що розпорядженням Немирівського міського голови Качура В.М. від 31 січня 2022 року № 27-р зупинено дію рішення 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради від 27 січня 2022 року № 862 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ". Відповідно до частини 4 статті 59 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності. Отже, право накладати вето на рішення відповідної ради належить до дискреційних повноважень голови ради, яке, у свою чергу, може бути подолане самою радою. Відтак, на думку представника відповідача, суд не вправі надавати оцінку підставам для накладення такого вето.

Також представник відповідача вважає, що оскаржуване розпорядження голови не є нормативно-правовим актом, яким порушуються права позивача і не є актом індивідуальної дії відносно останнього. Таке розпорядження є рішенням з процедурних питань щодо набрання таким рішенням чинності, адресатом цього розпорядження є рада, а не позивач. Водночас сам факт внесення рішення на повторний розгляд ради не порушує законних прав позивача.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року закрито провадження у справі в частині позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Немирівського міського голови Качура Віктора Миколайовича від 31 січня 2022 року № 27-р "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 " № 862".

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

11 жовтня 2021 року позивач звернувся до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області, за рахунок площі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989.

До поданого клопотання позивачем долучено копії паспортного документа, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, нотаріально засвідчену згоду землекористувача фермерського господарства "Доладу" на вилучення земельної ділянки, викопіювання з публічної кадастрової карти України із зазначенням місця розташування земельної ділянки.

При цьому у клопотанні позивач також вказав на те, що бажана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки комунальної власності площею 29,9 га з кадастровим номером :01:001:1989.

Вказане клопотання зареєстроване Немирівською міською радою Вінницького району Вінницької області 11 жовтня 2021 року, що підтверджується наявною відміткою на копії долученого клопотання.

Рішенням 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради № 862 від 27 січня 2022 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 " позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га (за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989) із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Немирівської територіальної громади (за межами села Медвежа) для ведення особистого селянського господарства.

31 січня 2022 року Немирівський міський голова Качур В.М. видав розпорядження № 27-р "Про зупинення рішення 26 сесії Немирівської міської ради 8 скликання від 27 січня 2022 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 " № 862". В такому розпорядженні зазначено, що відповідно до частини 4 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" винести повторно на розгляд сесії ради вищевказане рішення із обґрунтуванням зауважень.

11 лютого 2022 року на розгляд 27 (позачергової) сесії 8 скликання Немирівської міської ради винесено повторно проект рішення ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ". За результатами голосування за вказаний проект проголосували "за" 7 депутатів, "проти" 0, "утримались" 10, "не голосували" 10. Рішення не прийнято.

Підсумки голосування відображено у результатах про поіменне голосування депутатів Немирівської міської ради на 27 (позачерговій) сесії 8 скликання від 11 лютого 2022 року.

17 лютого 2022 року представник позивача звернувся до Немирівської міської ради з адвокатським запитом № 16/02-22, в якому просив надати інформацію про те чи були прийняті вмотивовані рішення Немирівською міською радою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою або відмову у його наданні за результатом поданого позивачем клопотання.

Листом від 21 лютого 2022 року вих. № 03-34-432 Немирівська міська рада надала копії документів, що стосуються розгляду клопотання позивача, а саме протоколу 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради від 27 січня 2022 року, рішення 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради від 27 січня 2022 року № 862, розпорядження Немирівського міського голови від 31 січня 2022 року за № 27-р із зауваженнями, розпорядження Немирівського міського голови від 07 лютого 2022 року № 34-р "Про скликання 27 (позачергової) сесії Немирівської міської ради 8 скликання", результати поіменного голосування депутатів Немирівської міської ради на 27 (позачерговій) сесії 8 скликання від 11 лютого 2022 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно із статтею 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать зокрема й землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу вимог пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з пунктами "а", "б" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами пункту "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами другою статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт "в" частини третьої статті 116 ЗК України).

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, судом встановлено, що з метою реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 11 жовтня 2021 року звернувся до відповідача з клопотанням, у якому просив надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989.

Рішенням 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради № 862 від 27 січня 2022 року позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Водночас 31 січня 2022 року Немирівський міський голова Качур В.М. видав розпорядження № 27-р "Про зупинення рішення 26 сесії Немирівської міської ради 8 скликання від 27 січня 2022 року № 862", яким постановив винести повторно на розгляд сесії ради вищевказане рішення із обґрунтуванням зауважень.

11 лютого 2022 року на розгляд 27 (позачергової) сесії 8 скликання Немирівської міської ради винесено повторно проект рішення ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

За результатами голосування голоси депутатів розподілилися наступним чином: за надання відповідного дозволу проголосувало 7 депутатів, "проти" 0, "утримались" 10, "не голосували" 10.

Підсумки голосування відображено у результатах про поіменне голосування депутатів Немирівської міської ради на 27 (позачерговій) сесії 8 скликання 11 лютого 2022 року.

На переконання представника позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не прийняв жодного з можливих рішень, що передбачені ЗК України, за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 .

Однак, на переконання суду, слід врахувати наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус відповідних рад визначається Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закону № 280/97-ВР).

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР установлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, аналізуючи в сукупності норми частини 7 статті 118 ЗК України та частин 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР, суд зазначає, що при вирішенні клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у місцевої ради виникає обов`язок розглянути таке клопотання у передбачений законом строк (протягом місяця) і прийняти одне з наступних рішень: 1) про надання відповідного дозволу; 2) про відмову у наданні такого дозволу.

Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є вичерпним і розширеному трактуванню не підлягає. При цьому орган місцевого самоврядування не може відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 802/721/18-а та ряду інших.

Крім того, суд зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість депутатів від загального складу ради і, в такому разі, викладається у формі окремого документа.

Натомість, проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів депутатів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову у задоволенні клопотання, а відповідний результат голосування фіксується у протоколі, що ведеться на пленарному засіданні ради.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 300/178/20.

Судом встановлено, що у зв`язку з накладенням Немирівським міським головою вето на позитивне рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою № 862 від 27 січня 2022 року на розгляд 27 (позачергової) сесії 8 скликання Немирівської міської ради, що відбулася 11 лютого 2022 року, було повторно винесено проект рішення ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ", який передбачав надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Медвежанської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Разом з тим зазначений проект рішення не був підтриманий депутатами, адже такий проект не набрав необхідної кількості голосів депутатів ані за, ані проти такого.

Суд вважає, що у даному випадку відсутність необхідної кількості голосів для прийняття рішення є засвідченням факту відмови органу місцевого самоврядування у наданні громадянину дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Тобто у даному випадку клопотання позивача вважається відхиленим, а рішення ради не повинно викладатися у формі окремого документу, а фіксується в протоколі пленарного засідання ради.

Вказаний висновок додатково підтверджується тим, що питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою виносилось на голосування повторно та з метою подолання вето міського голови, що було накладене на позитивне рішення ради про надання позивачу відповідного дозволу. В

Відтак ненабрання позитивним рішенням необхідної кількості голосів депутатів за результатами повторного розгляду цього питання свідчить про те, що позитивне рішення не було підтримане депутатами, а відтак у наданні дозволу позивачу відмовлено.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини розгляду клопотання позивача, суд доходить висновку про відсутність у діяннях Немирівської міської ради пасивної поведінки, яка б проявлялася у неприйнятті рішення, адже внаслідок ненабрання проектом рішення за результатом голосування 11 лютого 2022 року необхідної кількості голосів депутатів, вважається, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

З огляду на викладене безпідставними є доводи представника позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка, на його думку, полягає у неналежному розгляді Немирівською міською радою вищезазначеного клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відтак в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що у даному випадку невірно обраний представником позивача спосіб захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, оскільки така відмова у наданні судового захисту не буде узгоджуватися із завданнями адміністративного судочинства та принципом верховенства права.

Особливу увагу слід звернути на ті обставини, що рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність позивача земельної ділянки не обґрунтовується жодними правовими підставами та обумовлене не якимись об`єктивними перешкодами, а винятково небажанням депутатів голосувати за його прийняття.

Суд не ставить під сумнів право депутатів Немирівської міської ради утриматись під час голосування за конкретний проект рішення ради, оскільки це є його законним правом.

Водночас суд зауважує, що ненабрання проектом рішення необхідної кількості голосів свідчить про відмову ради у наданні відповідного дозволу та вважається рішенням суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до положень частини 10 статті 118 ЗК України та статей 5, 19 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржене до суду.

Водночас таке рішення органу місцевого самоврядування має ґрунтуватися на підставах, визначених законом, та відповідати критеріям правомірності, що передбачені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, утримуючись під час голосування за позитивний проект рішення ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, депутат ради повинен усвідомлювати, що у даному випадку така його поведінка матиме конкретні юридичні наслідки у разі ненабрання рішенням достатньої кількості голосів, а саме наслідки у вигляді рішення ради про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, яке може бути предметом оцінки судом та вважатиметься невмотивованою відмовою у наданні вказаного дозволу, оскільки це рішення не буде обґрунтовуватися жодними підставами для його прийняття.

Наведене додатково підтверджується й тим, що на розгляд сесії ради виноситься проект, попередньо погоджений профільною комісією ради, яка вивчає відповідне питання на предмет наявності/відсутності законних підстав для прийняття того чи іншого рішення.

Більше того, рішенням 26 сесії 8 скликання Немирівської міської ради від 27 січня 2022 року № 862 позивачу вже було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Отже, сам факт винесення на голосування депутатів проекту рішення ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є свідченням того, що законних підстав для відмови у наданні вказаного дозволу немає.

Не наведено таких підстав і в розпорядженні Немирівського міського голови від 31 січня 2022 року за № 27-р, яким накладено вето та зупинено дію рішення 26 сесії Немирівської міської ради 8 скликання від 27 січня 2022 року № 862.

Згідно з частиною 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд).

Так, у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Відтак за обставин, коли позивач дотримався встановленої законом процедури та звернувся до Немирівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у його власність земельної ділянки комунальної власності, а відповідач, будучи уповноваженим органом влади, без наведення жодних мотивів відмовив у наданні вказаного дозволу, то, на переконання суду, негативні наслідки від такої поведінки органу влади не можуть перекладатися на особу.

Суд вважає недопустимою з точки зору верховенства права ситуацію, за якої відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не з посиланням на визначені законом підстави для цього, а лише тому, що позитивний проект відповідного рішення не був підтриманий більшістю голосів депутатів від загального складу ради. Тим більше, за результатами повторного розгляду цього питання, коли рішенням ради № 862 від 27 січня 2022 року такий дозвіл вже було надано.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене та враховуючи очевидність протиправної поведінки відповідача, якою порушуються права позивача, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах та надати оцінку рішенню 27 (позачергової) сесії 8 скликання Немирівської міської ради про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивача земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га, розташованої на території Медвежанської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Суд наголошує на тому, що вичерпний перелік випадків, за наявності яких громадянину може бути відмовлено у наданні дозволу на етапі розроблення документації із землеустрою визначено частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Такими підставами є лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Натомість відповідач, прийнявши рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, жодним чином не обґрунтував його з посиланням на підстави, визначені у частині 7 статті 118 ЗК України, як-от невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що, виходячи з аналізу статті 118 ЗК України та інших пов`язаних з нею норм цього Кодексу, можна дійти висновку, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, процедура безоплатного отримання земельних ділянок громадянами чітко регламентується законом.

Натомість відповідач з непередбачених законом підстав відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу, навіть не обґрунтувавши її з посиланням на підстави, визначені у частині 7 статті 118 ЗК України.

В рішенні у справі № 805/4508/16-а Верховний Суд зазначив, що стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus) заява № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus) заява № 32181/04; пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria) заява № 38780/02).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. У рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, ЄСПЛ вказує на те, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Втім, рішення відповідача наведеним критеріям обґрунтованості не відповідає та прийняте з непередбачених законом підстав.

Суд також враховує, що порушення органом місцевого самоврядуванням процедури передачі земельних ділянок у власність, з огляду на дотримання позивачем визначених законодавством вимог, є порушенням конституційного принципу належного урядування, що знайшов закріплення, зокрема у статті 6 (органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України), статті 8 (в Україні визнається і діє принцип верховенства права), статті 19 (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) Конституції України.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою відведення комунальної земельної ділянки у приватну власність в порядку безоплатної приватизації.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення 27 (позачергової) сесії 8 скликання Немирівської міської ради про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Медвежанської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, то варто врахувати наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні позивачеві відповідного дозволу, а тому з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача задоволенню також належить позовна вимога щодо зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.

Так, відповідно до приписів частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, відповідач як компетентний орган наділений виключними повноваженнями щодо вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Разом із тим суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення відповідних проектів землеустрою, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у наданні такого дозволу.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

За наслідками аналізу вказаних положень суд зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість у спірних правовідносинах повноваження відповідача не можуть вважатися дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 липня 2020 року у справі № 825/2228/18 та від 31 липня 2020 року у справі № 810/2474/18.

Відтак, оскільки відповідач без законних підстав відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, жодним чином не вмотивувавши своє рішення, а під час розгляду справи не встановлено будь-яких інших обставин, що безпосередньо впливають на позитивне вирішення питання про надання позивачу такого дозволу, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам закону та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

При цьому враховується правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 160/5982/19.

Приймаючи саме таке рішення, суд враховує те, що питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою розглядалось радою повторно у зв`язку з накладенням вето міським головою. Втім, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу без зазначення законних підстав для цього та навіть незважаючи на наявність позитивного рішення ради за № 862 від 27 січня 2022 року, яке додатково покладало на відповідача обов`язок обґрунтувати своє нове рішення належним чином та пояснити, чому попереднє рішення було прийняте помилково.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Немирівської міської ради надати позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також суд враховує те, що у зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 запроваджено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

При цьому термін дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 21 листопада 2022 року).

Таким чином, дотепер в Україні діє воєнний стан.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема й до Земельного кодексу України.

Вказаним Законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з підпунктом 5 якого під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Такі законодавчі приписи унеможливлюють виконання рішення суду, що постановлене за результатами розгляду цієї справи, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Відповідно до частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Питання щодо відстрочення і розстрочення виконання судового рішення врегульовано статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною 4 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує зокрема стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За наведених обставин суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому слід відстрочити виконання судового рішення в цій частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує те, що квитанцією від 25 березня 2022 року підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 1984,80 гривень. що свідчить про оплату судового збору в розмірі 992,40 гривень за звернення до суду з вимогою щодо оскарження розпорядження Немирівського міського голови, а також про сплату судового збору в розмірі 992,40 гривень за звернення до суду з вимогою щодо оскарження бездіяльності Немирівської міської ради (при цьому вимога зобов`язального характеру є похідною вимогою, що залежить від задоволення основної вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому на користь позивача слід стягнути 496,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 992,40 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 27 (позачергової) сесії 8 скликання Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області від 11 лютого 2022 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Медвежанської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989.

Зобов`язати Немирівську міську раду Вінницького району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Медвежанської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду в частині зобов`язання Немирівську міську раду Вінницького району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Медвежанської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1989, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: 22823, Вінницька обл., Немирівський р-н, с. Гостинне; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Немирівська міська рада Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: 22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Соборна, буд. 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 03772619)

Повний текст рішення суду складено 07.11.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович