Справа № 420/12438/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/12438/22

Головуючий І інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 14.09.2022р.) про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Постач» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.09.2022р. ТОВ «Нова-Постач» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних вiд 15.07.2022р. №171563 про відповідність критеріям ризиковості платника податку;

- зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області виключити його з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

12.09.2022р. позивачем до суду 1-ї інстанції було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити даний позов шляхом зупинення дії рішення комісії ГУ ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних вiд 15.07.2022р. №171563 про відповідність критеріям ризиковості платника податку - до набрання законної сили судовим рішенням за результатом розгляду справи.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист його прав та інтересів у сфері господарської діяльності, оскільки зупинення реєстрації податкових накладних призведе до негативних наслідків для ТОВ «Нова-Постач», зокрема, погіршення його ділової репутації, можливого розірвання ділових відносин із контрагентами та покладення додаткового обов`язку на позивача щодо подання документів.

Також, заявник акцентує увагу на наявності договірних відносин з МОУ щодо забезпечення харчуванням, забезпечення комплектами продуктів, каталогом продуктів харчування особового складу та штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах, оформлених договором з закупівлі послуг та з організації харчування (5532000-9) вiд 07.03.2022р. за №286/2/22/15. Так, включення позивача до переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, може мати наслідком неможливість поставки ним продуктів харчування військовим частинам Збройних Сил України та зіпсуття продуктів харчування, які зберігаються на складах.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року заяву ТОВ «Нова-Постач» про забезпечення позову - задоволено. Зупинено дію рішення комісії ГУ ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних вiд 15.07.2022р. №171563 про відповідність ТОВ «Нова-Постач» критеріям ризиковості платника податку - до набрання законної сили рішенням суду за результатом розгляду адміністративної справи №420/12438/22.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ГУ ДПС в Одеській області 29.09.2022р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2022р. та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

25.10.2022р. матеріали оскарження вказаної ухвали суду першої інстанції надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали даної справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Так, розглядаючи зазначену вище заяву про забезпечення позову та задовольняючи її, суд 1-ї інстанції виходив з обґрунтованості наведених доводів позивача та, як наслідок, доведеності факту необхідності забезпечення поданого позову саме у такий спосіб.

Однак, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 ст.150 КАС України регламентовано, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Так, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як передбачено ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або ж нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Відповідно до п.4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. за №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом Рекомендацій №R(89)8 «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах», прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989р., приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд (prima facie) наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Разом із тим, відповідно до Рекомендацій (2004)20 «Про судовий перегляд адміністративних актів», які були прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 15.12.2004р., суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження. Цей принцип спрямований на забезпечення того, що виконання оскаржуваного заходу може бути призупинено у випадках, коли його виконання поставило б відповідну особу в незворотну ситуацію (рішення у справі «Джабарі проти Туреччини» (Jabari v. Turkey), 2000р., заява №40035/98 та рішення у справі «Чонка проти Бельгії» (Conka v. Belgium), 2002р., заява №51564/99). Суд повинен мати повноваження надавати тимчасові заходи захисту до завершення судового розгляду. Такі заходи можуть включати повне або часткове призупинення виконання оскаржуваного адміністративного акта, таким чином дозволяючи суду відновити фактичну та де-юре ситуацію, яка б панувала за відсутності адміністративного акта, або покладати відповідні зобов`язання на адміністративні органи.

Цей принцип узгоджується з Рекомендацією № R(89)8 Комітету міністрів держав-членів Ради Європи «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах», яка передбачає те, що заявник може просити суд або інший компетентний орган вжити заходів щодо тимчасовий захист від адміністративного акта.

Крім того, згідно з позицією Європейського суду з прав людини заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, «Джиніч проти Хорватії» (Dћiniж against Croatia), заява №38359/13, п.п.61-62 та «Карагасаноглу проти Туреччини» (Karahasanoglu v. Turkey), заяви №21392/08 та 2 інші заяви, п.п.144-153).

Тобто, інститут забезпечення позову є однією із гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, виконання майбутнього рішення суду або/та ефективний захист особи, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах заявлених позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

У даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25.04.2019р. у справі №826/10936/18, від 11.01.2022р. у справі №640/18852/21 та від 28.07.2022р. у справі №640/31850/20.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим заходом, який не повною мірою узгоджується із деяким, визначеними у ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам.

При цьому, вказане судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії нормативно-правового акта або акта індивідуальної дії повинно повною мірою узгоджуватися з положеннями ч.1 ст.6 Основного Закону України, які встановлюють, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі №826/8556/17, від 25.04.2019р. у справі №826/10936/18, від 30.09.2019р. у справі №420/5553/18, від 29.01.2020р. у справі №640/9167/19, від 20.05.2021р. у справі №640/29749/20, від 11.01.2022р. у справі №640/18852/21 та від 28.07.2022р. у справі №640/31850/20.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Втім, висновки суду попередньої інстанції про існування визначених у ст.150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову є хибними, з огляду на наступне.

Пунктом 201.16 ст.201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Як установлено матеріалами справи, рішення комісії ГУ ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних вiд 15.07.2022р. №171563 про віднесення платника до переліку ризикових, стосовно дії якого суд 1-ї інстанції застосував заходи забезпечення позову, прийнято відповідно до «Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019р. №1165).

Дійсно, у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється (п.6 Порядку №1165).

Водночас, пп.3 п.11 Порядку №1165 передбачає, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначається, серед іншого, пропозиція відносно надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Отже, відсутні законодавчі підстави вважати, що зупинення реєстрації податкової накладної унеможливлює подальшу реєстрацію цих документів податкової звітності.

При цьому, зважаючи на положення п.5 Порядку №1165, перевірка відповідності платника критеріям ризиковості здійснюється щоразу за наслідками подання для реєстрації податкової накладної незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, адже такий захід моніторингу і платника податку, і податкової накладної передбачений законом.

Висновки ж суду 1-ї інстанції, що невжиття таких заходів, як зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення, зумовить настання негативних і незворотних наслідків для його господарської діяльності підприємця не підтверджені оцінкою судом будь-яких доказів. Так само суд першої інстанції не зазначив, на підставі яких саме доказів були визнані підтвердженими доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту й унеможливити поновлення його порушених прав.

Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило спір без розгляду справи по суті, що суперечить цілям та меті застосування норми ст.150 КАС України.

До того ж, суд 1-ї інстанції фактично обмежив автоматизований моніторинг відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, впроваджений з метою забезпечення превентивного реагування та запобігання потенційному виникненню порушень платниками податкового законодавства та прискорення урегулювання питань з розгляду спорів без звернення до суду для досягнення цілей державної політики, визначених Програмою діяльності Кабінету Міністрів України.

З приводу негативних наслідків для господарської діяльності позивача, на які послався суд попередньої інстанції, колегія суддів зазначає про те, що безумовно, рішення чи дії (бездіяльність) суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Разом із тим, відповідно до ст.150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Окрім того, колегія суддів також зазначає про те, що віднесення певних платників податків до ризикових є по суті формою здійснення контролюючим органом податкового контролю, який, в тому числі, спрямований і на забезпечення прав та інтересів інших суб`єктів господарювання в частині правильності відображення результатів господарської діяльності з метою оподаткування. Водночас, за самим позивачем залишається право належними документами довести реальність здійснення фінансово-господарських операцій у межах своєї господарської діяльності, та у разі повноти документів по даних операціях, подальшого прийняття позитивного рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування. Та обставина, що надання додаткових документів та пояснень у кожному конкретному випадку вимагає значного часу та зусиль, не може сприйматися як визначена законом підстава для забезпечення позову.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням положень ч.2 ст.150 та ч.2 ст.151 КАС України, колегія суддів визнає висновок суду першої інстанції про забезпечення позову помилковим.

До того ж слід зазначити, що Верховний Суд притримується сталої позиції щодо застосування ст.ст.150,151 КАС України, що підтверджується також постановами від 25.02.2021р. у справі №380/5012/20, від 08.10.2020р. у справі №280/2284/20, від 03.12.2020р. у справі №140/8457/20, від 18.02.2021р. у справі №420/7063/20, від 04.03.2021р. у справі №380/5299/20 та від 17.05.2022р. у справі №240/16158/21, але не виключно.

У вищевказаних постановах Верховний Суд, застосувавши норми ст.ст.150,151 КАС України, дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову відносно зупинення рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості та внесення до журналу ризикових платників фактично вирішує спір по суті, що суперечить меті застосування ст.150 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, такі висновки Верховного Суду повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права.

За правилами ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для даної справи, що призвело до неправильного вирішення питання, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.150,151,241,243,308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Постач» про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07.11.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко