Справа № 380/4189/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/4189/22 пров. № А/857/15067/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Іщук С.М., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Брильовським Р.М. у м. Львові) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці №UA209000/2021/700189/2 від 29.11.2021 про коригування митної вартості товару «Меблі...», ввезення якого в Україну задекларовано ФОП ОСОБА_1 у митному режимі «імпорт» згідно митної декларації (далі - МД) типу ІМ40ДЕ №UA209160/2021/014674 від 29.11.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 заяву представника позивача про постановлення додаткового рішення по справі задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити представнику позивача у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сума витрат на правову допомогу є значно завищеною, оскільки підготовка позовної заяви та надання консультації у даній справі не потребувало значних зусиль та часу. Крім того, підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, оскільки адвокат був обізнаний про позицію позивача, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось. Також, звертає увагу на те, що дана категорія справ є не є складною.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір понесених витрат позивачем у сумі 7000 грн є неспівмірним з предметом спору, а тому стягненню підлягають витрати у розмірі 3000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 252 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.3 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка в силу положень ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 по справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 по справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 по справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 по справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про її надання (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог щодо їх відшкодування.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 по справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18, від 22.11.2019 по справі №810/1502/18, від 30.04.2020 по справі №826/4466/18, які в силу положень ч.2 ст.6 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З матеріалів справи видно, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про її надання за №03/22 від 11.01.2022, ордер на надання правничої допомоги серії АС №1034095 від 18.01.2022, акт послуг по договору про надання правової допомоги від 18.05.2022.

Згідно з вказаним актом витрати на правничу допомогу адвоката становлять 7000 грн та включають підготовку справи до адміністративного оскарження, складання і подання до суду адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2021/700189/2 від 29.11.2021, тривалість 2 год, вартість 2481,00 грн, виконання договірних зобов`язань щодо представництва інтересів клієнта в суді по справі №380/4189/22 участь у першому судовому засіданні Львівського окружного адміністративного суду, перше засідання, вартість 3000,00 грн та виконання договірних зобов`язань щодо представництва інтересів Клієнта в суді по справі №380/4189/22 участь у другому судовому засіданні Львівського окружного адміністративного суду, друге засідання, вартість 1500,00 грн

На підставі вказаного акта, адвокатом виставлено клієнту рахунок на оплату послуг №02/22-1 від 11.01.2022 на загальну суму 7000,00 грн, який оплачений у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №17 від 12.01.2022.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, не відповідає критеріям співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, а тому такий підлягає зменшенню шляхом стягнення таких у розмірі 3000 грн.

Водночас, у поданій апеляційній скарзі прослідковується неоднозначна позиція відповідача зі спірного питання, зокрема, спочатку суб`єкт владних повноважень вказує на неспівмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу, а в подальшому взагалі заперечує правильність її стягнення на користь позивача та просить відмовити у задоволенні заяви повністю.

Колегія суддів вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з тим надання в інтересах ФОП ОСОБА_1 правничої консультації, вивчення та правового аналізу матеріалів справи і судової практики щодо регулювання спірних відносин та підготовка від імені позивача позовної заяви та забезпечення представництва у справі, не потребують значної витрати часу.

Суд першої інстанції вірно врахував, що підготовка справи до адміністративного оскарження рішення про коригування митної вартості товарів не є, виходячи із положень частини третьої статті 134 КАС України, витратами на правничу допомогу, пов`язану зі справою. Участь представника позивача у судовому засіданні 12.05.2022 тривала в межах 15 хвилин, а також справа, що розглядалася не була складною з огляду на незначний обсяг наявних в ній матеріалів та доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір витрат, зазначений позивачем, не є пропорційний витраченому часу та суперечить принципу розумності, так як і час витрачений адвокатом на проведення відповідних робіт, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору та підлягає сттягненню у розмірі 3000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване додаткове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року по справі №380/4189/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук