Справа № 640/17624/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Київ № 640/17624/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Гарника К.Ю., Іщука І.О., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП»
доНаціонального банку України
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 15/1 Б, ідентифікаційний номер - 41184403) (далі - позивач, ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП») подано на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до Національного банку України (адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код - 00032106) (надалі - відповідач, НБУ), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (правонаступником якого є Національний банк України) від 03.03.2020 № 419 та винесену на його підставі постанову про застосування штрафної санкції № 233/393/16-5/14-П від 12.05.2020.

Обґрунтовуючи позов ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» зазначає, що розпорядження та постанова Нацкомфінпослуг є протиправними, порушують права позивача в частині перешкоджання здійснення господарської діяльність і є такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/17624/20, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

10.09.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, у якому позивач просив суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішення у справі № 341/351/20, яка розглядається у Галицькому районному суді Івано-Франківської області за позовом ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 1612242 від 05.07.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2021 у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2022 вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи № 640/17624/20 за правилами загального позовного провадження; призначено справу до судового розгляду на 05.07.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у складі колегії суддів на 10.08.2022.

10.08.2022 судом оголошено перерву на 17.08.2022.

У судовому засіданні у вказану дату судом заслухано пояснення сторін, проведено судові дебати, вирішено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Мотивуючи позовні вимоги ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» наголошує на необґрунтованості спірних рішень. Зокрема позивач зазначає, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, складено Акт про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на ринку фінансових послуг № 155/16-5/15 від 10.02.2020, відповідно до якого ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» фактично надало позику гр. ОСОБА_1 шляхом безготівкового переказу, не на підставі договору, тобто в порушення ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

03.03.2020 на підставі Акту про правопорушення, вчинені ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на ринку фінансових послуг № 155/16-5/15 від 10.02.2020, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, прийняла Розпорядження № 419 про застосування заходу впливу до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», яким зобов`язано ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» усунути порушення законодавства про фінансові послуги, що встановлене Актом, без зазначення способу такого усунення.

В свою чергу листом № 200402-2 від 02.04.2020 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» висловлено незгоду з позицією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг стосовно встановлення нікчемності договору позивача з ОСОБА_1 , вказано, що розпорядження № 419 від 03.03.2020 не містить способу усунення виявлених порушень, а тому винесене з порушенням норм чинного законодавства.

12.05.2020 позивачем надано до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, пояснення за вих. № 200512-1 від 12.05.2020 у справі про правопорушення, в якому повторно надано роз`яснення щодо відповідності укладеного договору законодавству та висловлено прохання закрити справу про правопорушення у зв`язку з відсутністю факту правопорушення.

Постановою № 233/393/16-5/14-П від 12.05.2020 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 8 500,00 грн.

Вважаючи Розпорядження № 419 від 03.03.2020 про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» та постанову № 233/393/16-5/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» від 12.05.2020 протиправними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній заперечує проти позову.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що Указом Президента України від 30.06.2020 № 259 припинено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг шляхом ліквідації, а Національний банк України став регулятором страхових, лізингових, фінансових компаній, кредитних спілок, ломбардів та бюро кредитних історій відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг».

Перевірка ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» була здійснена на підставі заяви громадянки ОСОБА_1 , яка надійшла 27.12.2019 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг; за результатами перевірки було встановлено порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач зазначає, що у законодавстві відсутня норма, що зобов`язує Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг зазначати яким чином усувати порушення, які зазначаються у Розпорядженні про застосування заходів впливу.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такий захід впливу як накладати штрафи. У зв`язку із невиконанням позивачем Розпорядження № 419 від 03.03.2020 про застосування заходу впливу, відносно нього правомірно було складено постанову № 233/393/16-5/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг від 12.05.2020.

Таким чином, прийняті Розпорядження № 419 від 03.03.2020 про застосування заходу впливу до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та постанова № 233/393/16-5/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» від 12.05.2020 є правомірними та скасуванню не підлягають.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що оферта, яка розміщена в мережі Інтернет, є публічним договором у розумінні вимог ст. 633 Цивільного кодексу України, яким передбачені умови для клієнтів, перелік сум та строків кредиту, а також порядок подання та розгляду заявок; за умовами вказаного договору, клієнт зобов`язаний акцептувати умови договору шляхом електронного підпису. Окрім того, зауважено, що відповідач посилається на неіснуючі норми права та навів судову практику на підтвердження власної позиції, залишаючи поза увагу ряд рішень судів, що містять протилежні висновки.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і присвоєно ідентифікаційний код в .

Позивач є фінансовою установою та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг за наступними видами діяльності: «Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н. в. і. у. (основний)» (код КВЕД 64.99); «Інші види кредитування» (код КВЕД 64.92); «Фінансовий лізинг» (код КВЕД 64.91); «Інші види грошового посередництва» (код КВЕД 64.19); «Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» (код КВЕД 66.19).

З цією метою ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» організований сервіс з надання онлайн позик (https://credit365.ua), який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.

Між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», як Кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як Позичальником, 05.07.2017 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений електронний договір № 1612242 про надання кредиту громадянці ОСОБА_1 .

До Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надійшло звернення громадянки ОСОБА_1 (вх. № К-20196 від 27.12.2019) щодо врегулювання взаємовідносин з ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП».

21.01.2020 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) звернулася до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» з вимогою щодо надання інформації та копій документів № 1321/16-8 від 21.01.2020, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та пп. 41 п. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070/2011.

На виконання вимоги щодо надання інформації та документів, позивач листом від 04.02.2020 № 200204-4 надав Нацкомфінпослуг копії документів та інформацію щодо порядку укладення електронних договорів.

Нацкомфінпослуг складено акт про правопорушення, вчинені TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» на ринку фінансових послуг від 10.02.2020 № 155/16-5/15, яким встановлено факт надання позики ОСОБА_1 шляхом безготівкового переказу, не на підставі договору.

Листом від 02.03.2020 № 200302-4 TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» повідомило Нацкомфінпослуг про те, що не погоджується з положеннями, що позика ОСОБА_1 була надана шляхом безготівкового переказу, не на підставі договору, а також просило закрити справу про правопорушення за актом про правопорушення, вчинені TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» на ринку фінансових послуг від 10.02.2020 № 155/16-5/15 у зв`язку з відсутністю факту правопорушення.

На підставі вказаного акта, Нацкомфінпослуг було прийнято Розпорядження від 03.03.2020 № 419 «Про застосування заходу впливу до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АІА ФІНАНС ГРУП», яким зобов`язано позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та в термін до 02.04.2020 включно повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів.

Листом від 02.04.2020 № 200402-2 TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» повідомило про те, що Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 03.03.2020 № 419 не визначено способу усунення порушення, що робить вимоги Нацкомфінпослуг незаконними. Щодо договору № 1612242 від 05.07.2017 укладеного між позивачем та ОСОБА_1 зазначено, що даний договір укладено належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 207, 638, 639 Цивільного кодексу України, а також ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Одночасно повідомлено, що з метою підтвердження факту укладення договору в судовому порядку позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості за договором (справа № 341/351/20). Крім цього, станом на 02.04.2020 TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» укладає з клієнтами договори фінансового кредиту в електронній формі на умовах нової редакції Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (редакція від 16.01.2020), за алгоритмом, який повністю відповідає рекомендаціям Нацкомфінпослуг, що опубліковані за адресою: https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html.

Нацкомфінпослуг складено акт про правопорушення, вчинені TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» на ринку фінансових послуг від 16.04.2020 № 393/16-5/14, яким встановлено факт невиконання позивачем вимог розпорядження від 03.03.2020 № 419.

Листом від 12.05.2020 № 200512-1 TOB «АІА ФІНАНС ГРУП» повідомило Нацкомфінпослуг про те, що заперечує наявність вказаних у акті порушень та вважає, що дана справа про правопорушення має бути закрита на підставі п. 4.4 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319, через відсутність складу такого правопорушення.

На підставі вищевказаного акта, Нацкомфінпослуг прийнято постанову від 12.05.2020 № 233/393/16-5/14-П «Про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг до TОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АІА ФІНАНС ГРУП», якою застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 8 500,00 грн.

Не погоджуючись із Розпорядженням від 03.03.2020 № 419 та прийнятою на підставі нього постановою від 12.05.2020 № 233/393/16-5/14-П, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (далі - Закон N 2664-III), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

За приписом ч. 2 ст. 6 Закону № 2664-III, договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»;

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Передбачені пунктом 4 цієї частини договори укладаються відповідно до цього Закону, а також з урахуванням особливостей та в порядку, визначеними Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити:

1) назву документа;

2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання;

3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи;

5) найменування фінансової операції;

6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків;

7) строк дії договору;

8) порядок зміни і припинення дії договору;

9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту;

10) інші умови за згодою сторін;

11) підписи сторін.

Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому, порядок укладання електронного договору встановлений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII), відповідно до частини третьої якої, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За приписами ч. 4, 5 ст. 11 Закону № 675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення.

Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

За змістом абз. другого частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України та статтею 6 Закону N 2664-III встановлено вимоги до договору про надання фінансових послуг, зокрема істотні умови.

Таким чином, пропозиція (оферта) укласти електронний договір по надання позики на умовах фінансового кредиту повинна містити істотні умови договору, визначені зазначеними вище нормами.

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За приписом ст. 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З наявних документів вбачається, що Товариство на умовах оферти офіційно (шляхом публікації оферти на сайті credit365.ua) пропонує укласти договір про надання кредиту потенційним позичальникам. Одночасно, Товариство визначає порядок надання пропозиції укладення договору клієнту, а саме: «Оферта у відповідності до порядку укладення електронного договору визначеного п. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» розміщена у мережі Інтернет на веб-сайті credit365.ua».

З аналізу тексту оферти ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», а саме п. 5 Розділу ІІ «Порядок укладення договору» вбачається, що за кожним Кредитом окремо Позичальник на підставі ст. 11, 12, 13 Закону України «Про електронну комерцію» здійснює безумовне акцептування Договору шляхом підписання Заявки електронним підписом одноразовим ідентифікатором (ведення коду з СМС повідомлення, отриманого на Телефон Позичальника). Укладений вказаним способом правочин згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Разом з тим, за визначення Розділу І «Визначення термінів» Договір - договір про надання кредиту, що укладається на умовах Оферти між Кредитором і кожним Позичальником, який акцептує Договір в порядку, згідно Розділу ІІ Оферти.

В результаті дослідження оферти Товариства встановлено, що вона у розділі ІІІ «Предмет договору» не містить істотних умов, передбачених законодавством для договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту для позичальника - гр. ОСОБА_1 , а саме: прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги та її адресу, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків (строк на який надано кредит, сума кредиту, проценти за користування кредитом), строку дії договору, що є порушенням ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII.

Крім того, як зазначає позивач невід`ємними частинами Договору окрім Пропозиції (Оферти) укладення договору про надання кредиту, підписана електронним підписом ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», є Заявка Позичальника.

Зі змісту Заявки № 16122242, підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , встановлено, що Позичальник просить ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надати кредит на умовах, обраних заявником згідно Пропозиції (Оферти) укладення договору про надання кредиту, що визначені у самій Заявці.

Наведене підтверджує висновок, що Пропозиція (Оферта) не містить конкретних істотних умов договору стосовно правочину з Позичальником, як вимагається ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII, а лише перелік умов, які обираються Позичальником в Заявці.

З інформації про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором встановлено, що Позичальником ( ОСОБА_1 ) підписано Заявку № 16122242 на отримання кредиту від 05.07.2017. Документом, що акцептується, є Пропозиція (Оферта) укладення договору про надання кредиту від 31.05.2017. Одноразовий ідентифікатор 8483650.

Суд погоджується з висновком відповідача, що пропозиція (оферта) укласти електронний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту повинна містити істотні умови договору, в той час як клієнт здійснює лише акцепт пропозиції в один з передбачених Законом способів.

При цьому, так як пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, то у іншому випадку, коли пропозиція містить умови, що обираються на розсуд позичальника, такі умови та намір не є визначеними, а особа не може вважатись зобов`язаною.

Таким чином, суд відмічає, що підписання електронним підписом Позичальником Заявки, у якій міститься підтвердження про ознайомлення та згоду з умовами Пропозиції (Оферти) (без посилання на її текст у мережі Інтернет та без зазначення усіх істотних умов), не є доказом підписання ним електронного договору, як документа, що містить усі істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, як передбачено у ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Щодо підпису варто відмітити, що згідно з пунктами 6, 12 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»:

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З аналізу наведених визначень та їх буквального розуміння, суд приходить до висновку, що алфавітно-цифрова послідовність є сукупністю одночасно літер та цифр. Положення Закону України «Про електронну комерцію» або інших нормативних актів не містять інших норм, що могли б свідчити про застосування пунктів 6, 12 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» у інший спосіб на час виникнення спірних правовідносин. Водночас розширене тлумачення зазначених норм суперечить імперативному методу правового регулювання, що характерний для регулювання ринку фінансових послуг.

Заявка № 1612242 підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором « 8483650», отриманим від ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» у СМС-повідомленні, що не відповідає вимогам п. 6, 12 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про неналежне прийняття Позичальником пропозиції.

Також варто зауважити, що відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Разом з тим, як передбачено п. 6-9 Пропозиції (Оферти) після підписання Позичальником Заявка направляється на розгляд Кредитора за допомогою програмних засобів веб-сайту.

Кожна Заявка Позичальника розглядається Кредитором на умовах Договору окремо. При розгляді Заявки і прийняття рішення, щодо погодження Заявки, Кредитор враховує анкетні дані Позичальника, вказані Позичальником в Особистому кабінеті, відомості з кредитного досьє Позичальника у визначених Договором бюро кредитних історій, інші відомості про фінансовий стан позичальника, отримані з офіційних джерел законним способом. Кредитор має право відмовити в погодженні Заявки без пояснення причин. З метою прийняття рішення про погодження Заявки Кредитор має право вимагати від Позичальника додаткові відомості та документи.

Заявка вважається погодженою Кредитором у випадку перерахування грошових коштів у сумі Кредиту згідно погодженої Заявки на Рахунок Позичальника. В призначенні платежу при цьому повинен бути наявний номер заявки, за якою перераховано суму Кредиту. Кожна підписана Позичальником і погоджена Кредитором Заявка є окремим договором кредиту.

В якості підтвердження укладення Договору зі сторони Кредитора, Кредитор надсилає на електронну пошту Позичальника погоджені умови Заявки з посиланням на цю Оферту (складовою частиною якої є Договір).

Суд відмічає, що наведений порядок укладення електронного договору суперечить ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII, оскільки після надання Позичальником відповіді Кредитору про прийняття пропозиції укласти договір (Заявки) договір позики не є укладеним, при цьому Заявка направляється на розгляд Кредитора для її оцінки і подальшого прийняття рішення щодо погодження договору.

Матеріали справи містять копію платіжного доручення № 2005 від 05.07.2017 про перерахування коштів гр. ОСОБА_1 у сумі 4 500,00 грн з призначенням платежу щодо сплати грошових коштів за договором кредиту від 05.07.2017.

Водночас, за приписами ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення клієнту на адресу електронної пошти повідомлення про погодження Заявки з посиланням на умови договору, як вказано у Реєстрі (Log File), підписаного у порядку ст. 12 Закону № 675-VIII.

Окрім того, таке погодження Заявки не супроводжується оформленням та підписанням електронного договору позики з боку ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» з усіма обов`язковими складовими, які визначено ч. 1 ст. 6 Закону № 2664-ІІІ, що суперечить порядку укладення договору, визначеного ст. 11, 12 Закону № 675-VIII, на що і звернуто увагу Нацкомфінпослуг у розпорядженні № 419 від 03.03.2020.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абз. другого частини другої статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Оскільки з наданих Товариством документів встановлено недотримання порядку укладення електронного договору, встановленого статтями 11 та 12 Закону № 675-VIII, оформлений з гр. ОСОБА_1 договір про надання коштів у позику не може бути таким, що прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.

Наведене вище в сукупності свідчить про порушення позивачем порядку укладання договорів, що призвело до надання фінансової послуги не на підставі договорів, що є порушенням вимог зазначеної вище статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до п. 10 ч. 1 статті 28 Закону № 2664-III, у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до статті 39 вказаного Закону, у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 40 Закону № 2664-III, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такий захід впливу, як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Згідно із п. 1.5 Розділу І Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг 20.11.2012 № 2319, зареєстрованого в Мін`юсті 18.12.2012 за № 2112/22424 (далі - Положення № 2319), дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися в зверненнях громадян та матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Відповідно до п. п. 1 п. 2.1 Розділу II вказаного Положення № 2319, Нацкомфінпослуг може застосовувати такий захід впливу як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення.

Згідно із п. 2.2 Положення № 2319, рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

З урахуванням наведених положень відповідачем прийнято розпорядження від 03.03.2020 № 419 «Про застосування заходу впливу до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», яким зобов`язано позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та в термін до 02.04.2020 включно повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів.

Оскаржуване розпорядження контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак воно наділене рисами правового акту індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) і як такий акт, може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Законна вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім.

Стосовно посилань позивача щодо відсутності у вимозі роз`яснення яких саме дій та на підставі яких положень закону позивач повинен усунути виявлені контролюючим органом порушення суд зазначає, що з урахуванням змісту акту перевірки, оскаржуване розпорядження не містить декларативних (загальних) вимог щодо усунення виявлених перевіркою порушень. Натомість, воно містить посилання на акт перевірки, в якому висвітлені конкретні порушення, які необхідно усунути суб`єкту господарювання у будь-який спосіб, проте у визначений відповідачем строк.

Варто відмітити, що відповідач не уповноважений на визначення конкретних та обов`язкових для суб`єкта господарювання способів усунення виявлених порушень. В іншому випадку за відсутності належних нормативних підстав зазначення конкретних способів або способів усунення порушень, виявлених відповідачем, становило б втручання органу державної влади у господарські відносини позивача та суперечило б принципу свободи підприємницької діяльності у межах, визначених законом, що гарантується ст. 6 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим та таким, що прийнято в межах повноважень відповідача, оскаржуване розпорядження Нацкомфінпослуг від 03.03.2020 № 419.

Що стосується оскаржуваної постанови № 233/393/16-5/14-П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг, суд зазначає, що листом від 02.04.2020 № 200402-2 ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» повідомило, що договір з ОСОБА_1 укладено належним чином у відповідності до вимог ст. 207, 638, 639 Цивільного кодексу України, а також ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також позивач повідомив, що станом на 02.04.2020 Товариство укладає з кліентами договори фiнансового кредиту в електронній формі на умовах нової редакції Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (редакцiя вiд 16.01.2020), за алгоритмом, який повністю вiдповiдає рекомендаціям Нацкомфінпослуг. Таким чином, Товариство дотримується чинного законодавства при наданні фінансових послуг та надає позики на підставі укладених належним чином договорів.

Письмові пояснення щодо обставин виконання розпорядження № 419 від 03.03.2020 надано позивачем у визначений відповідачем строк.

Відповідно до п. 2.2. Положення № 2319, невиконання вимог письмового розпорядження є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 41 Закону № 2664-III, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, якою винесено оскаржувану постанову, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

За приписом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд відмічає, що в оскаржуваній постанові № 233/393/16-5/14-П від 12.05.2020 зазначено, що за результатами наданої ТОВ «АIА ФІНАНС ГРУП» інформації та копiй документів, встановлено, що вимоги розпорядження № 419, яким ТОВ «АIА ФІНАНС ГРУП» зобов`язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін до 02.04.2020 включно, ТОВ «АIA ФІНАНС ГРУП» не виконано.

З поданих позивачем пояснень у справі про правопорушення у листі від 02.04.2020 № 200402-2 вбачається, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» фактично висловлено незгоду з прийнятим відповідачем розпорядженням № 419 від 03.03.2020 в частині незазначення способу усунення виявлених контролюючим органом порушень. Щодо договору № 1612242 від 05.07.2020 вказано лише, що останній укладено належним чином у відповідності до вимог ст. 207, 638, 639 Цивільного кодексу України, а також ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». З метою підтвердження факту укладення договору у судовому порядку товариство звернулось з позовом про примусове стягнення заборгованості за договором (справа № 341/351/20).

Враховуючи, що позивач не вчинив жодних дій, спрямованих на усунення порушень, виявлених у акті від 10.02.2020 № 155-16-5/15, які правильно визначено відповідачем, що підтверджено у ході розгляду цієї адміністративної справи, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови про застосування штрафної санкції № 233/393/16-5/14-П від 12.05.2020 відсутні.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя К.Ю. Гарник

Суддя І.О. Іщук