Справа № 120/3570/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 листопада 2022 р. Справа № 120/3570/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 подано до Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари, що розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0214.

Рішенням відповідача від 03 лютого 2022 року № 362 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки вказана в графічних матеріалах земельна ділянка згідно з даними погосподарського обліку рахується у користуванні громадян, а за відсутності погодження землекористувачів про вилучення земельної ділянки сільська рада не може надати відповідного дозволу.

Вважаючи таке рішення Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області протиправним та таким, що порушує права ОСОБА_1 , її представник звернувся до суду із цим позовом із вимогами визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03 лютого 2022 року № 362 щодо відмови у наданні його довірителю дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в межах земельної ділянки за кадастровим номером :04:004:0214, а також зобов`язати відповідача надати такий дозвіл.

Ухвалою від 27 квітня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області доказ того, що земельна ділянка, щодо якої позивач звертався із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, перебуває у користуванні громадян.

18 травня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що земельна ділянка, частину якої бажає отримати у власність позивач, знаходиться у користуванні інших осіб. Вказане підтверджується випискою з погосподарської книги Северинівської сільської ради, в якій зазначено, що земельна ділянка, яка знаходиться на території Северинівської сільської ради за межами населеного пункту площею 13,8296 га, була надана в користування громадянам для ведення підсобного господарства відповідно до рішень сесії Северинівської сільської ради, а відведені земельні ділянки перебувають у користуванні громадян. На переконання відповідача, передача частини вищезазначеної земельної ділянки у власність позивачу буде суперечити нормам чинного законодавства, що, в свою чергу, є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, а саме у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць.

На виконання вимог ухвали від 27 квітня 2022 року відповідачем разом із відзивом подано виписки з погосподарської книги, якими, на думку відповідача, підтверджується факт перебування спірної земельної ділянки в користуванні громадян.

24 травня 2022 року представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту належності спірної земельної ділянки до тих, які були надані у користування іншим особам, зокрема будь-яких схем, що визначають межі конкретної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та документа, що посвідчує це право. При цьому згідно з наданих виписок з погосподарської книги Северинівської сільської ради від 09 травня 2022 року не вбачається жодного посилання на земельну ділянку площею 13,8296 га, яка має кадастровий номер :04:004:0214 та за рахунок якої позивач просить надати дозвіл на розробку документації із землеустрою. Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Також 24 травня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову, у якій зазначив, що у зв`язку із допущеною у позовній заяві помилкою виникла необхідність змінити предмет позову, а саме викласти пункт 1 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: визнати протиправним та скасувати пункт 31 рішення Северинівської сільської ради № 362 від 03 лютого 2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0214.

З огляду на те, що представником позивача лише конкретизовано позовну вимогу без зміни її змісту (представник позивача уточнив вимогу в частині оскарження не усього рішення Северинівської сільської ради № 362 від 03 лютого 2022 року, а вказав на необхідності скасування пункту 31 такого рішення, адже саме такий пункт стосується позивача), тому суд дійшов висновку врахувати під час розгляду справи подану представником позивача заяву, не застосовуючи при цьому правила статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

03 червня 2022 року в порядку статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України до суду надійшли заперечення відповідача щодо наведених у відповіді на відзив аргументів. Так, представник відповідача зауважив, що згідно з наданих суду графічних матеріалів, які зроблені за допомогою сайту "GisFile Map", земельна ділянка обробляється подрібненими ділянками орієнтовними площами 0,1-0,5 га.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

29 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0214.

Проте пунктом 31 рішення Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 362 від 03 лютого 2022 року позивачу відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка перебуває у власності інших громадян, а за відсутності погодження землекористувачів про вилучення земельної ділянки сільська рада не можде надати відповідного дозволу.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Приписами підпунктів "а", "б" частини 1 статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, громадянин України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у відповідних розмірах в залежності від місця розташування земельної ділянки.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною 7 статті118 ЗК України. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

В той же час, згідно з приписами частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, не допускається.

При цьому з оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки слугувало те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка перебуває у власності громадян.

Разом з тим суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Водночас в силу приписів статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державній реєстрації підлягають зокрема право власності чи право користування земельною ділянкою.

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року).

На підтвердження того, що бажана позивачем земельна ділянка перебуває у власності громадян відповідачем надано виписки з погосподарської книги Северинівської сільської ради:

№ 342 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,1 га надана ОСОБА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , згідно з рішенням 6 сесії 6 скликання від 13 вересня 2011 року;

№ 349 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,15 га надана ОСОБА_3 , особовий рахунок № НОМЕР_2 ;

№ 364 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,25 га надана ОСОБА_4 , особовий рахунок № НОМЕР_3 ;

№ 343 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,4 га надана ОСОБА_5 , особовий рахунок № НОМЕР_4 ;

№ 363 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,5 га надана ОСОБА_6 , особовий рахунок № НОМЕР_5 ;

№ 361 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,2 га надана ОСОБА_7 , особовий рахунок № НОМЕР_4 , згідно з рішенням № 11 сесії від 29 березня 2000 року;

№ 354 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,13 га надана ОСОБА_8 , особовий рахунок № НОМЕР_6 , згідно з рішенням від 17 лютого 1995 року;

№ 355 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,22 га надана ОСОБА_9 , особовий рахунок № НОМЕР_7 , згідно з рішенням від 09 жовтня 1995 року;

№ 348 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,17 га надана ОСОБА_10 , особовий рахунок № НОМЕР_8 , згідно з рішенням від 23 жовтня 2012 року;

№ 350 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,22 га надана ОСОБА_11 , особовий рахунок № НОМЕР_9 ;

№ 358 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,25 га надана ОСОБА_12 , особовий рахунок № НОМЕР_10 ;

№ 345 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,4 га надана ОСОБА_13 , особовий рахунок № НОМЕР_11 , згідно з рішенням від 28 листопада 2001 року;

№ 344 від 09 травня 2022 року земельна ділянка площею 0,15 га надана ОСОБА_13 , особовий рахунок № НОМЕР_12 ;

№ 357 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,2 га надана ОСОБА_14 , особовий рахунок № НОМЕР_13 , згідно з рішенням від 29 березня 2000 року;

№ 347 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,2 га надана ОСОБА_15 , особовий рахунок № НОМЕР_14 ;

№ 359 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,1 га надана ОСОБА_16 , особовий рахунок № НОМЕР_15 , згідно з рішенням від 09 жовтня 1995 року;

№ 346 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,15 га надана ОСОБА_17 , особовий рахунок № НОМЕР_16 ;

№ 362 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,28 га надана ОСОБА_18 , особовий рахунок № НОМЕР_17 ;

№ 360 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,25 га надана ОСОБА_19 , особовий рахунок № НОМЕР_18 , згідно з рішенням від 29 березня 2000 року;

№ 352 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,2 га надана ОСОБА_20 , особовий рахунок № НОМЕР_19 ;

№ 353 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,17 га надана ОСОБА_8 , особовий рахунок № НОМЕР_20 ;

№ 351 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,4 га надана ОСОБА_20 , особовий рахунок № НОМЕР_21 , згідно з рішенням від 11 вересня 2009 року;

№ 356 від 09 травня 2022 року - земельна ділянка площею 0,42 га надана ОСОБА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_22 , згідно з рішенням від 19 травня 2009 року.

Проте такі докази не є належними в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки погосподарська книга не містить жодних даних, які б давали суду можливість ідентифікувати та встановити приналежність спірної земельної ділянки іншим особам.

Більше того, погосподарська книга не є документом, що підтверджує право власності чи право користування на земельну ділянку.

Разом з тим з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку слідує, що бажана позивачем земельна ділянка, є вільною та знаходиться у комунальній власності в межах земельного масиву з кадастровим номером :04:004:0214.

Враховуючи вищевикладене, матеріали справи не містять жодних документів, які б підтверджували те, що на бажану для позивача земельну ділянку наявні правовстановлюючі документи, які б підтверджували її перебування у власності чи у користуванні інших осіб.

Відтак за відсутності визначених законом доказів, які б підтверджували факт перебування земельної ділянки у власності чи у користуванні інших осіб, тому доводи відповідача про необхідність надання згоди таких осіб на вилучення земельної ділянки є безпідставними.

Таким чином, пункт 31 рішення Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 03 лютого 2022 року № 362 в частині відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, то варто врахувати наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні позивачеві відповідного дозволу, а тому з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача задоволенню також належить позовна вимога щодо зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.

Так, відповідно до приписів частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, відповідач як компетентний орган наділений виключними повноваженнями щодо вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Разом із тим суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення відповідних проектів землеустрою, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у наданні такого дозволу.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження суб`єкта владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант його поведінки. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17, від 06 березня 2019 року у справі № 1640/2594/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 819/570/18 та ряду інших.

Для підсилення висновку щодо необхідності у спірних правовідносинах зобов`язати відповідача вчинити конкретну дію слід навести висновки, до яких дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами перегляду судових рішень у справі № 820/2307/17 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17: "Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника".

В свою чергу, оскаржуване рішення прийняте з підстав, не визначених частиною 7 статті 118 ЗК України, що свідчить про відсутність наміру у органу місцевого самоврядування прийняти обґрунтоване та законне рішення відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Окрім наведеного, частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також суд враховує й те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

При цьому термін дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 21 листопада 2022 року).

Таким чином, дотепер в Україні діє воєнний стан.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема й до Земельного кодексу України.

Вказаним Законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з підпунктом 5 якого під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Такі законодавчі приписи унеможливлюють виконання рішення суду, що постановлене за результатами розгляду цієї справи, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Відповідно до частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Питання щодо відстрочення і розстрочення виконання судового рішення врегульовано статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною 4 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує зокрема стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За наведених обставин суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому слід відстрочити виконання судового рішення в цій частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 22 квітня 2022 року.

Відтак, на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 31 рішення № 362 від 03 лютого 2022 року Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Зобов`язати Северинівську сільську раду Жмеринського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Відстрочити виконання рішення суду в частині зобов`язання Северинівську сільську раду Жмеринського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що розташована на території Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: 23124, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Чернятин; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_23 )

Відповідач: Северинівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області (місцезнаходження: 23545, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Северинівка, вул. Грушевського, буд. 29; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04330421)

Повний текст рішення суду складено 07.11.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович