Справа № 166/884/22
Суддя: Свистун О. М.
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 166/884/22
провадження 2-а/166/28/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2022 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., за участю секретаря Заєць Н.П., розглянувши адміністративний позов представника позивача Колєсніка Богдана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліці, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача інспектор 2 батальйону 4 роти відділу організації несення служби в м.Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Шевчик Тарас Володимирович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

Адвокат Колєснік Б.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , 24 жовтня 2022 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що інспектором 2 батальйону 4 роти відділу організації несення служби в м.Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі поліцейським) Шевчиком Т.В. 05 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5983895 від 05.10.2022.

Вказану постанову позивач отримав 15 жовтня 2022 року рекомендованим листом, що підтверджується долученим конвертом із штрихкодовим ідентифікатором та інформацією про відстеження поштового відправлення з офіційного вебсайту "Укрпошта".

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, нібито, 05 жовтня 2022 року о 20 год 42 хв в м. Ковель на вул. Брестській, 176 керував транспортним засобом з номерним знаком, що не освітлювався у темну пору доби, чим порушив п.2.9 (в) ПДР України, у чому поліцейський вбачає ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.6 ст.121 КУпАП.

Поряд із цим, позивач вказував поліцейським, що в той час, як він розпочинав рух і безпосередньо перед початком руху, жодних несправностей в освітлювальних приладах автомобіля не було, все працювало належним чином, в тому числі освітлювався номерний знак. Тобто, виявлена поліцейським несправність виникла вже під час руху транспортного засобу і не могла бути ним самостійно поміченою з огляду на об`єктивну неможливість пересвідчитись у виході з ладу освітлення номерного знака в цей час, так як він фізично перебував за кермом і не міг спостерігати автомобіль візуально ззовні. При цьому позивач, після зупинки його поліцейським, повідомив останнім про можливість власноручно усунути виявлену несправність, яка виникла саме під час руху транспортного засобу, шляхом слідування до найближчої автомобільної заправної станції, де він зможе придбати та встановити нові лампи освітлення номерного знака. Утім таке прохання ОСОБА_1 було проігнороване поліцейським, хоча ПДР України передбачають необхідність надання водію можливості виправити виявлені технічні несправності.

Підставами для скасування постанови вважає недоведеність жодним доказом вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП. Зазначив, що ч.6 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність саме за умисне чи необережне керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Тобто, сторона відповідача, окрім самого факту неосвітленості номерного знака має також надати суду докази того, що така обставина мала місце саме внаслідок необережних чи умисних дій (або бездіяльності) ОСОБА_1 , а не була випадковістю, що взагалі не залежала від волі позивача. Враховуючи об`єктивну неможливість позивача передбачити майбутній вихід з ладу до цього часу працюючих ламп освітлення номерного знаку, сторона позивача вважає, що в даному конкретному випадку мала місце саме випадковість, а не наявність умислу чи необережності, внаслідок чого підстав притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не було. Крім того, вважає, що при розгляді справи відповідачем порушено вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП та в оскаржуваній постанові зазначено неправильні та неправдиві обставини справи.

Просить поновити строк звернення до суду із даним позовом, визнати постанову серії ЕАР №5983895 від 05.10.2022 протиправною та скасувати її, провадження у справі про адмінправопорушення закрити за відсутністю події та складу адмінправопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 26.10.2022 поновлено ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом, позовну заяву прийнято до розгляду.

Від представника відповідача 02 листопада 2022 року на офіційну електронну пошту суду та в подальшому 07 листопада 2022 року рекомендованим листом надійшов відзив, в якому представник відповідача вимоги позивача вважає безпідставним і такими, що не пілягають задоволенню. Вказав, що підставою для винесення даної постанови стало те, що 05.10.2022 року поліцейським Шевчиком Т.В. при здійсненні патрулювання м. Ковель о 20 год 42 хв було виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме водій транспортного засобу "Фіат Пунто", н.з. НОМЕР_1 , керував транспортним засобом в якого не підсвідчувався державний номерний знак в темну пору доби, чим порушив п. 2.9 "в" ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП. Тому поліцейським Шевчиком Т.В. на водія ОСОБА_1 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 (п.2.9 в) КУпАП та накладено стягнення в розмірі 850 грн. Зазначив, що справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.6 ст.121 КУпАП розглянута уповноваженою посадовою особою з дотриманням процедури розгляду справи, а тому вважає, що є підстави для залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовних вимог без задоволення.

Представником позивача 10 листопада 2022 року на адресу суду скеровано відповідь на відзив, в якому він навів свої заперечення проти викладених у відзиві обґрунтувань. Зокрема, зазначив, що у відзиві відповідач наводить ряд доводів, аргументуючи свою позицію тим, що позивач повинен надати докази, яким він обґрунтовує свої доводи. Однак такі твердження відповідача прямо суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, ст. 77 КАС України, згідно з якими саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, був зобов`язаний збирати докази вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Вказав, що представником відповідача жодних документів, дисків для лазерних систем зчитування, які нібито було долучено до відзиву відповідачем, ані позивач, ані його представник не отримували. Із доданої до матеріалів справи постанови вбачається, що поліцейський не зазначив жодного доказу вчинення адміністративних правопорушень позивачем, як і не навів у оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб відеофіксації, яка б дозволяла його ідентифікувати (відсутня марка, модель, серійний номер), хоча така фіксація частково мала місце, утім вона не дозволяє ідентифікувати відповідний пристрій при тому, що сторона позивача ставить під обґрунтований сумнів долучені відповідачем відеозаписи. Таким чином, сторона позивача вважає, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції, викладених в самій постанові. Просить визнати недопустимими джерелами фактичних даних відеофонограми, які долучені стороною відповідача на оптичному диску для лазерного зчитування, у разі їх надходження, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а також вони не засвідчені електронним цифровим підписом.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Представник позивача адвокат Колєснік Б.В. у поданій відповіді на відзив просив справу розглянути за його та позивача відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Представник відповідача та третя особа без самостійних про причини неявки не повідомили.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом установлено,документально підтверджено постановою поліцейського Шевчика Т.В. від 05.10.2022 серії ЕАР №5983895 факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч.6 ст.121 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 850 грн за те, що він 05 жовтня 2022 року о 20 год 42хв на вул. Брестська в м. Ковель керував транспортним засобом "Fiat Punto", д.н.з. НОМЕР_1 чим порушив п.2.9 (в) ПДР України.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 цього Кодексу.

У силу п.4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі, ч.6 ст.121 КУпАП.

Згідно з п.2.9 в ПДР України водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом, без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. У протилежному випадку настає відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП.

Разом із тим, основним елементом складу адміністративного правопорушення є його суб`єктивна сторона, тобто вина - психічне ставлення суб`єкта до вчиненого ним правопорушення і до шкідливих наслідків, які настали чи могли б настати. Вина є необхідною умовою відповідальності. Якщо в діяннях особи вину не встановлено, а шкідливі наслідки стали результатом випадкових обставин, відсутня суб`єктивна сторона, відтак - відсутній склад адміністративного проступку.

Судом із доданого відповідачем відеозапису встановлено, що під час зупинки транспортного засобу у автомобілі під керуванням ОСОБА_1 не горіла задня підсвітка номерного знака.

З позовної заяви та доданого до відзиву відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що позивач першопочатково пояснював про те, що перед виїздом він переконався, що задній номерний знак освітлювався, проте під час руху транспортним засобом їхав по ділянці дороги, де наявні вибоїни, що, на його думку, зумовило вихід із ладу підсвітки. Після зупинки транспортного засобу позивач просив поліцейського надати можливість усунути дану несправність на найближчій заправній станції, однак поліцейський дане прохання проігнорував та повідомив, що останнього буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП за керування автомобілем із неосвітленим заднім номерним знаком у темну пору доби.

Враховуючи, що доводи позивача про виникнення вказаної несправності під час руху транспортного засобу будь-якими доказами не спростовано, тому суд вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.6 ст. 121 КпАП України.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірності рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КпАП України не довів, відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: копію договору №228 про надання правової допомоги від 21.10.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Колєсніком Б.М.; акт №2 про надання правової допомоги від 24.10.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано правову допомогу на загальну суму 2500 грн; копію прибуткового касового ордера №108 від 24.10.2022 та оригінал квитанції до нього, відповідно до якого адвокатом Колєсніком Б.М. прийнято від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 грн.

Зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу здійснюється судом лише за клопотанням іншої сторони ( ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 КАС України).

При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання.

Отже, враховуючи складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача Департаменту патрульної поліції слід стягнути на користь позивача 2500 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу.

Також судом установлено, що ОСОБА_1 під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп, відтак належить стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача вказану суму судового збору.

Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 496 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, загалом 2996 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст.1, 77, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 121, 251, 276, 279-3, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліці, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача інспектор 2 батальйону 4 роти відділу організації несення служби в м.Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Шевчик Тарас Володимирович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити повністю.

Постанову інспектора 2 батальйону 4 роти відділу організації несення служби в м.Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Шевчика Тараса Володимировича серії ЕАР №5983895 від 05 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 850 грн скасувати, провадження закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 2996 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 20 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М. Свистун