Справа № 140/2894/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2894/22 пров. № А/857/11736/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.;

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року, прийняте суддею Ксензюк А.Я. в м.Луцьк, в порядку письмового провадження, у справі № 140/2894/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо припинення виплати пенсії по втраті годувальника, яка нараховується ОСОБА_2 у повному обсязі; зобов`язати провести з 01 липня 2021 року перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 виходячи з повного розміру призначеної пенсії.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 , який є її племінником, є інвалідом дитинства. З 07.08.2006 ОСОБА_2 регулярно перебував на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 через хронічне психічне захворювання. Оскільки його батьки померли, то він набув статусу дитини-сироти, відповідно до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування». Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2007 № 2о-34/07 ОСОБА_1 призначено опікуном над ОСОБА_2 , та визнано останнього недієздатним.

ОСОБА_2 є отримувачем пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, а ОСОБА_3 , як опікун недієздатного, який перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області щодо одержання вищевказаної пенсії.

З червня 2021 року ОСОБА_2 зарахований на повне державне утримання до Горохівського психоневрологічного інтернату, а починаючи з липня 2021 року пенсія по втраті годувальника, що повинна виплачуватися на його користь, - припинила надходити. При цьому жодного повідомлення або рішення щодо припинення виплати пенсії про втраті годувальника з боку ГУ ПФУ у Волинській області законний представник не отримувала. На звернення щодо встановлення причин припинення виплати пенсії про втраті годувальника, листом від 14.02.2022 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що підставою цього стало зарахування ОСОБА_2 на повне державне утримання до Горохівського психоневрологічного інтернату. Однак жодного правового обґрунтування чи посилання на рішення пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 у відповіді відповідача не зазначено.

Позивачка вважає, що факт пропозиції з боку відповідача та Горохівського психоневрологічного інтернату написати письмову заяву про надання згоди на перерахування установі різниці між пенсією та вартістю утримання ОСОБА_2 (за формою згідно з додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування органами Пенсійного фонду України або структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання») жодним логічним чином не узгоджується із фактом припинення перерахування йому пенсії по втраті годувальника з липня 2021 року.

Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не втрачав статусу дитини-інваліда (п.26 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини), то в даному випадку слід застосовувати частину четверту статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено йому виплату пенсії по втраті годувальника у повному розмірі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивач, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає обставини аналогічні позовній заяві.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.07.2007 в справі № 2о-34/07 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним та призначено ОСОБА_1 його опікуном.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як опікун над недієздатним ОСОБА_2 , що є одержувачем пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З червня 2021 року ОСОБА_2 зарахований на повне державне утримання до Горохівського психоневрологічного інтернату, вказана обставина не оспорюється сторонами.

З липня 2021 року ГУ ПФУ у Волинській області здійснює виплату ОСОБА_1 пенсії ОСОБА_2 в розмірі 25 % від призначеної пенсії в разі втрати годувальника, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивачки та довідкою ГУ ПФУ у Волинській області про доходи пенсіонера з липня 2021 року по квітень 2022 року.

27.01.2022 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про надання інформації, як опікуну щодо припинення нарахування пенсійних коштів по втраті годувальника з липня 2021 року ОСОБА_2 , який перебуває в Горохівському психоневрологічному інтернаті з 20.06.2021.

Листом від 14.02.2022 № 2287-1367/Г-02/8-0300/22 ГУ ПФУ у Волинській області позивачці повідомлено, що зокрема статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Сімейного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», на підставі яких проведення виплати пенсії здійснюється у розмірі 25% від пенсії в разі втрати годувальника.

Не погоджуючись з такими рішенням відповідача, позивач в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулась до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на ОСОБА_2 не поширюються вимоги частини четвертої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому відповідачем правомірно здійснюється, починаючи з липня 2021 року виплата ОСОБА_1 пенсії ОСОБА_2 в разі втрати годувальника у розмірі 25 відсотків призначеної пенсії відповідно до вимог частини першої 56 Закон № 2262-ХІІ, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 56 Закон № 2262-ХІІ під час перебування пенсіонера з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі) йому виплачується 25 відсотків призначеної пенсії. У випадках, якщо розмір його пенсії перевищує вартість утримання, виплачується різниця між пенсією і вартістю утримання, але не менш як 25 відсотків призначеної пенсії. Частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії пенсіонеру та членам його сім`ї відповідно до частин першої і другої цієї статті, перераховується до установи (закладу), де пенсіонер перебуває на повному державному утриманні, за його особистою заявою. Зазначені кошти зараховуються на банківські рахунки цих установ (закладів) і спрямовуються виключно на поліпшення умов проживання в них пенсіонерів у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Дітям-сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у зв`язку з втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їх особисті рахунки у банку. Виплата пенсії з урахуванням положень цієї статті здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому пенсіонер зарахований на повне державне утримання.

Оскільки в червні 2021 року ОСОБА_2 зарахований на повне державне утримання в Горохівський психоневрологічний інтернат, що стало підставою для проведення ГУ ПФУ у Волинській області, починаючи з 01.07.2021 виплати опікуну ОСОБА_1 пенсії у розмірі 25 відсотків пенсії ОСОБА_2 у разі втрати годувальника.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що виплата пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 не припинялася, а лише зменшився розмір її виплати до 25 відсотків призначеної пенсії, а тому твердження позивачки про припинення виплати пенсії в разі втрати годувальника не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо твердження позивачки про те, що ОСОБА_2 має статус дитини-сироти, то судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III та статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 № 2342-IV дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніш; дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки.

Відповідно до пункту 23 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок № 866, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статус дитини-сироти надається дітям, у яких померли або загинули батьки, що підтверджується свідоцтвом про смерть кожного з них.

Відповідно до пункту 28 вказаного Порядку дитина втрачає статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, також у разі досягнення нею повноліття.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті матері (11.03.2006) виповнилось 25 років, а тому він не підпадає під статус дитини-сироти.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 140/2894/22, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула