Справа № 240/5471/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/5471/22

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання відмову протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати відмову протиправною Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області прийнятої на сесії восьмого скликання від 26 січня 2022 року № 925 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000га з послідуючою передачею в приватну власність для ведення особистого селянського господарства яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га. Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області;

- скасувати рішення ї сесії Брусилівської селищної ради восьмого скликання від 26 січня 2022 року № 925 Житомирського району Житомирської області;

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13 грудня 2021 року та надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області;

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем прийняте рішення за результатами розгляду її заяви про затвердження технічної документації, підлягає скасуванню, оскільки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта, а коли стоїть питання про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

До суду надійшов від відповідача відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вказує, що зазначена в клопотанні позивачем земельна ділянка орієнтовною площею 2.0000 га є частиною сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:8103, яка має визначену площу - 117,9742 га та чітко визначені межі, а тому без виділення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га в окремий об`єкт цивільних прав шляхом поділу в порядку, передбаченому чинним законодавством, не може бути передана у власність чи користування.

Крім того, звертає увагу суду, що 22.12.2021 сімнадцятою сесією Брусилівської селищної ради восьмого скликання було прийнято рішення за №837 наданий дозвіл Брусилівській селищній раді на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 117,9742 га кадастровий номер :05:000:8103 на одинадцять земельних ділянок, а тому право на звернення щодо окремого об`єкта цивільних прав виникне лише після того, як Брусилівською селищною радою на підставі розпорядження 837 від 22.12.2021 буде зроблено поділ земельної ділянки кадастровий номер :05:000:8103.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує щодо тверджень викладених представником відповідача у відзиві на позов та просить не брати їх до уваги, зауважує, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання таких раніше сформованих здійснюється за технічною документацією із землеустрою.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач 13.12.2021 звернулася із відповідним клопотанням до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000га. з послідуючою передачею в приватну власність для ведення особистого селянського господарства яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га на території Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Пунктом 8 рішення Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 26 січня 2022 року №925 позивачу відмовлено у задоволенні її клопотання, у зв"язку з тим, що відповідно ст.79-1, 118 Земельного Кодексу України та ст.50 Закону України "Про землеустрій", формування та передача у власність земельних ділянок комунальної власності здійснюється за проектами землеустрою.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Статтею 40 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) зазначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Тобто, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В силу ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи, позивач 13.12.2021 звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га, яка є частиною сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:8103 та має визначену площу - 117,9742 га та чітко визначені межі, втім відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні клопотання, з посиланням на статті 79-1, 118 ЗК України та ст. 50 Закону України "Про землеустрій" та зазначенням, що формування та передача у власність земельних ділянок комунальної або державної власності здійснюється за проектами землеустрою.

Натомість, суд вважає, що прийняте рішення, яким відмовлено у задоволенні поданого клопотання позивача за вказаної мотивації, не відповідає та суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Положеннями статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

При цьому, формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Проект землеустрою відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року №858-IV (далі - Закон №858-IV) сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Документація із землеустрою відповідно до ст. 25 Закону №858-IV розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відтак, як вже зазначалося, відповідач вважає, що формування та передача у власність земельних ділянок комунальної або державної власності здійснюється за проектами землеустрою.

Натомість, слід звернути увагу, що земельна ділянка щодо якої позивач просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га, є частиною вже сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:8103, яка має визначену площу - 117,9742 га та чітко визначені межі.

Однак відповідачем відмовлено у задоволенні клопотання, з посиланням на статті 79-1, 118 ЗК України та ст. 50 Закону України "Про землеустрій" та зазначенням, що формування та передача у власність земельних ділянок комунальної або державної власності здійснюється за проектами землеустрою.

Водночас, з аналізу викладених норм слід відмітити, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Втім, якщо йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, про що просила позивач звертаючись з відповідним клопотанням.

Отже, подальше формування земельної ділянки, на частину якої позивач хоче отримати дозвіл на розробку проекту відведення, яка вже є сформованою згідно технічної документації із землеустрою, та має кадастровий номер :05:000:8103, здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, якою встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.10.2020 у справі №802/1535/17-а.

Відтак, рішення відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що 22.12.2021 сімнадцятою сесією Брусилівської селищної ради восьмого скликання було прийнято рішення за №837 наданий дозвіл Брусилівській селищній раді на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 117,9742 га кадастровий номер :05:000:8103 на одинадцять земельних ділянок.

Разом, з тим такі доводи суд до уваги не приймає, оскільки у оскаржуваному рішенні відсутні жодні посилання на таке рішення та такі обставини не були підставою для відмови позивачу у виготовленні технічної документації із землеустрою.

Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що у межах вказаної земельної ділянки наявні земельні ділянки, які перебувають у користуванні СФГ. Разом з тим, такі доводи не були підставою для винесення оскаржуваного рішення.

Разом з тим, як встановлено судом з довідки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, земельна ділянка, кадастровий номер :05:000:8103, перебуває в постійному користуванні СФГ "Нива" площа - 51,7 га, СФГ "Чмиль" площа - 4,98 га, СФГ "Нона" - 50,0 га., що в загальному становить 106,68 га.

Суд зазначає, що загальна площа земельної ділянки кадастровий номер :05:000:8103 становить 117,9742 га., а фактично в користуванні фермерських господарств перебуває лише 106,68 га. Відповідачем не надано до суду жодних доказів того, що бажане місце розташування 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, згідно графічних матеріалів поданих позивачем, знаходиться саме у користуванні вищевказаних суб`єктів господарювання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що п.8 рішення Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 26.01.2022 №925 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання прийняти рішення про надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність суд вказує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, та враховуючи, що при винесення оскаржуваного рішення враховано не всі обставини, що мають значення для його прийняття, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування п.8 рішення Брусилівської селищної ради восьмого скликання від 26 січня 2022 року № 925 Житомирського району Житомирської області та зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. Відтак, позов слід задовольнити частково.

Щодо витрат на правову допомогу, слід відмітити наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Так, у прохальній частині позовних вимог, міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Від відповідача надійшло клопотання, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволення вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем, додано: Договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі надання послуг до Договору та квитанцію до прибуткового ордеру.

Як вказує позивач, загальна вартість наданих послуг становить 5000,00 грн.

Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву подано клопотання про заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки надана правнича допомога в такому обсязі не відповідає критерію співмірності витрат на професійну правничу допомогу по даній справі.

Згідно частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, ціни позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, та сформованої судової практики, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні, без проведення судового засідання), та приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо їх стягнення на користь позивача, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, часткове задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 1500,00 грн.. Відтак, заява підлягає до часткового задоволення.

Суд, відповідно до положень ст.139 КАС України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вказує, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов частково.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (вул. Митрополита Іларіона, 50, смт.Брусилів, Житомирська область, 12601, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.8 рішення Брусилівської селищної ради восьмого скликання від 26 січня 2022 року № 925 Житомирського району Житомирської області.

Зобов"язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 992,40 грн. судового збору та 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос