Справа № 401/615/17
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 401/615/17

адміністративне провадження № К/990/29277/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 401/615/17 за позовом ОСОБА_1 до Світловодської міської ради Кіровоградської області, Світловодського міського голови Козярчука Валентина Валентиновича, Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Світловодської міської ради Кіровоградської області від 26 січня 2017 року №690 «Про втрату чинності рішення Світловодської міської ради від 14 січня 2016 року №90 «Про затвердження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з питань ЖКГ, архітектури і будівництва ОСОБА_1 »;

визнати протиправним та скасувати розпорядження Світловодського міського голови від 01 лютого 2017 року № 35-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити її на посаді заступника Світловодського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з питань ЖКГ, архітектури і будівництва;

стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині та визнано протиправним і скасовано рішення Світловодської міської ради Кіровоградської області від 26 січня 2017 року №690 «Про втрату чинності рішення Світловодської міської ради від 14 січня 2016 року № 90 «Про затвердження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з питань ЖКГ, архітектури і будівництва ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та виключено з розпорядження Світловодського міського голови Козярчука В. В. від 01 лютого 2017 року № 35-к «Про звільнення ОСОБА_1 » посилання на рішення Світловодської міської ради від 26 січня 2017 року № 690 «Про втрату чинності рішення Світловодської міської ради від 14 січня 2016 року №90 «Про затвердження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з питань ЖКГ, архітектури і будівництва ОСОБА_1 ». В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 24 листопада 2020 року скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Світловодської міської ради Кіровоградської області від 26 січня 2017 року №690 «Про втрату чинності рішення Світловодської міської ради від 14 січня 2016 року №90 «Про затвердження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з питань ЖКГ, архітектури і будівництва ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Світловодського міського голови № 35-к від 01 лютого 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». В іншій частині позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Вивчивши матеріали вказаної касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Позивачка у поданій касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 235 КЗпПП України викладений у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14.

Верховний Суд України наголошує, що правовідносини у зазначеній справі №6-33цс14 та у справі №401/615/17, рішення попередніх інстанцій є предметом касаційного оскарження, не є подібними, оскільки справа №6-33цс14 була розглянута у порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивач по тексту касаційної скарги перелічує різні постанови Верховного Суду до яких судами застосовували статтю 235 КЗпП України.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку.

Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Водночас скаржником не вказано конкретної норми права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.

Також скаржником не зазначено, який безпосередньо висновок Верховного Суду не було враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі.

Інша мотивувальна частина касаційної скарги містить нормативно-правове обґрунтування, проте Суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з контексту скарги вибирати ті норми права, із застосуванням яких не погоджується скаржник.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини "с" статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 401/615/17 повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяМ.В. Білак