Справа № 182/4115/21
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4115/21
Провадження № 2-а/0182/7/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.11.2022 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до сержанта поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Рошаковського Василя Яремовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до сержанта поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Рошаковського В.Я. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 лютого 2021 року він рухався на належному йому автомобілі, марки Daewoo Matiz, д/н НОМЕР_1 , в Івано-Франківській області. В цей момент його було зупинено працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, про те, що, згідно показань радара, позивач, нібито, їхав зі швидкістю 94 км/год., тобто, перевищив швидкість на 20 км/год., хоча рухався зі швидкістю 75 км/год. Але працівником ДПС поліції було винесено постанову про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 255 грн. 00 коп. На той момент позивачу було надано якусь роздруківку чеку з реквізитами для оплати. На його зауваження щодо написання пояснення, працівником поліції було повідомлено, що він може це зробити з іншої сторони роздруківки і пішов від автівки. Вважає, що складання протоколу та винесення постанову відносно нього є абсолютно безпідставним, оскільки, згідно ч.1 ст.122 КУпАП, водії транспортних засобів притягуються до адміністративної відповідальності при перевищенні ними встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш, як на 20 км/год., а, як вказано вище, він рухався зі швидкістю 60-65 км/год., тобто, в його діях відсутні ознаки правопорушення. А також, у відповідності до ч.1 ст.255 КУпАП України, у справах про адміністративні правопорушення працівники органів внутрішніх справ мають право складати протоколи про правопорушення, передбачені частинами третьою і четвертою ст.122 Кодексу про адміністративні правопорушення. Тобто інспектор ДПС Рошаковський В.Я. - сержант поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області - не мав права складати у відношенні нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП України, бо він не є уповноваженою на те особою. В зв`язку з цим, зазначений протокол не може бути прийнятий до уваги, як доказ по справі про адміністративне правопорушення, а постанова, винесена на його підставі, підлягає скасуванню на підставі наступного: фіксація правопорушення відбувалась шляхом тримання прибору у руці інспектора, що є порушенням та могло викликати похибку, також рухалось одночасно декілька автомобілів; не було надано для ознайомлення докази правопорушення - перевищення швидкості; не було надано копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а дізнався про винесену постанову, отримавши виклик державного виконавця та дізнався також і про арешт його банківських рахунків в АТ «Приватбанк» та банку «Моно». Враховуючи вищевикладене, вважає, що постанова від 26 лютого 2021 року по справі про адміністративне правопорушення відносно нього є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2021 року по даній справі було відрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відкрити провадження справі. Учасникам справи вищевказана ухвала суду була надіслана та роз`яснено відповідачу, що у п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали він має право для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України) (а.с.19-20).

Відповідач своїм правом, визначеним кодексом адміністративного судочинства України, скористався та 11 лютого 2022 року подав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого зазначає наступне. 26 лютого 2021 року екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП, в складі якого перебував інспектор УПП в Івано-Франківській області ДПП старший сержант поліції Рошаковський В.Я. під час несення служби в с.Лісна Слобідка, Коломийського району, Івано-Франківської області на 146 км траси Н-10 Івано-Франківської області, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС000677) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу Daewoo Matiz, д/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 94 км/год, при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 44 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР. Після чого поліцейським подано сигнал про зупинку ТЗ на підставі ст.35 ЗУ "Про Національну поліцію". Після зупинки ТЗ Відповідач підійшовши до водія, представився, відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», проінформував водія про причину зупинки, виконавши вимогу ч.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме про те, що водій рухався зі швидкістю 94 км/год, при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш, як на 44 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. Після виконання вимог, передбачених ст.18 та ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач пред`явив законну вимогу до водія про пред`явлення документів, передбачених п.п.(а), (б), (ґ) п.2.1 ПДР. Водієм виявився позивач, який виконав законну вимогу поліцейського, пред`явивши вищевказані документи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п.12.4 ПДР України, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем після розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову серії ЕАН № 3837014 від 26 лютого 2021 року з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, сума якого складає 255 грн. 00 коп. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення Постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП, а сам факт порушення зафіксований нагрудною камерою відповідача. Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконання посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів над іншими, додержанні законності. До того ж, посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві. Щодо правових підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то відповідач посилається на наступні обставини. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно з п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Відповідно до пункту 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно п.1.10 ПДР, автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій). При цьому, відповідач просить суд звернути увагу суду на те, що у п.п.2.3 «б» ПДР України зазначено наступне: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20, то відповідач зазначає, що лазерний вимірювач швидкості здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ± 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а постанова про притягнення останнього до адміністративної відповідальності є обгрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню, а тому в задоволенні позову слід відмовити (а.с.25-33).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, якапритягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази,заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом маєправо на надання правової допомоги особисто чи за дорученнямюридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача.

Згідно з ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справіпро адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основіяких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюєнаявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винністьданої особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення дляправильного вирішення справи.

Належнимидоказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується доадміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки відеозапису, які використовуються принагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуютьсязабезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративнихсправах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владнихповноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, діїчи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує протиадміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ

застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене деРібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, 26 лютого 2021 року позивач, керуючи транспортним засобом в с.Лісна Слобідка Коломийського району Івано-Франківської області на 146 км траси Н-10 Івано-Франківської області, з причини порушення ПДР, а саме: транспортний засіб Daewoo Matiz д/н НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 94 км/год, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 44 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України, був зупинений екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку із лазерного приладу TruCam LTI 20/20 від 26 лютого 2021 року, також надано диск із відеозаписом з нагрудної камери.(а.с.40).

За приписами пункту 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

З оскаржуваної постанови вбачається, що порушення зафіксоване лазерним вимірювачем TruCam LT1 20/20, який отримав сертифікат відповідності затвердженого типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012 (а.с.15). Відповідно, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, та пройшов повірку.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technology Іnс, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання цього приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись, як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника.

Можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" також підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/23193, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 06.09.2021 року та чинного до 06 вересня 2022 року.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 2 км/год до 200 км/год.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим. Отже, можливість використання приладу TruCam LT1 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31 ЗУ «Про національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

За приписами статті 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 580-VIII, інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

При цьому, жодними положеннями Закону № 580-VIII, в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

Таким чином, наведені вище обставини спростовують доводи позивачки щодо неналежного використання засобу вимірювання швидкості "TruCam LTІ 20/20" та недопустимості доказів, отриманих за допомогою вказаного технічного засобу.

Разом з тим, з доданого до відзиву на позовну заяву відеозапису вбачається, що поліцейським під час розгляду справи не роз`яснювалися позивачу права, передбачені ст.268 КпАП України. Вже після складання постанови на зауваження позивачка про порушення процедури розгляду справи внаслідок не роз`яснення йому прав, поліцейським було запропоновано йому свої пояснення скласти на обороті відривного корінця щодо сплати штрафу, що є неприпустимим.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про грубе порушення прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження забезпечення інспектором поліції прав позивача, передбачених ст.268 КУпАП України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3837014 від 26 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню: оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст.ст. 9, 72-77, 94, 139, 205, 241-246, 250, 251, 293,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до сержанта поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Рошаковського Василя Яремовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3837014 від 26 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 00 коп. - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал