Справа № 463/6946/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 463/6946/22 пров. № А/857/14660/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові заяву про відвід колегії суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В., Носа С.П. у справі № 463/6946/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 27 вересня 2022 року про передачу адміністративної справи у справі № 463/6946/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2022 року визначено склад суду: головуючий суддя - Шевчук С.М., судді Нос С.П., Кухтей Р.В.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 27 вересня 2022 року про передачу адміністративної справи у справі № 463/6946/22 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

08 листопада 2022 року судом апеляційної інстанції зареєстровано заяву позивача про відвід колегії суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В., Носа С.П. від розгляду справи з тих підстав, що останні приймали участі у розгляді справ, зокрема по справі №813/719/16 та 813/5929/15 про передачу справ у інший суд, чим затягнули розгляд даних справ.

Перевіривши доводи, наведенні у заяві про відвід суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В., Носа С.П., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з огляду на наступне.

Підстави для відводу судді визначені статями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

За змістом пункту 4 частини першої та частини четвертої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як на підставу для відводу суддів заявник посилається на приписи статті 36 КАС України, зокрема на п.4 вказаної статті.

Так, нормативна конструкція вказаних приписів, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Проте, слід звернути увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддями принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як вказано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно, не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Необхідно зазначити, що мотиви заяви про відвід суддів фактично зводяться до не незгоди з процесуальним рішенням колегії суддів, що як зазначено вище не може бути підставою для відводу згідно приписів частини четвертої статті 36 КАС України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що обставини наведені заявником у заяві про відвід суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В., Носа С.П. не можуть свідчити про упередженість чи необ`єктивність у розгляді вказаної справи, а тому не можуть бути підставою для задоволення заяви про відвід. Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В., Носа С.П. судом не встановлено.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись статтями 31, 36, 37, 39, 40, 321, 325, 328 КАС суд,

УХВАЛИВ:

Визнати заявлений відвід суддям Шевчук С.М., Кухтею Р.В., Носу С.П. необґрунтованим.

Питання про вирішення відводу передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос