Справа № 803/1938/17
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 803/1938/17 пров. № А/857/6751/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року (суддя Смокович В.І., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 803/1938/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 червня 2017 року №354882-13.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю: визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 червня 2017 року № 354882-13.

Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 скасовано та справу №803/1938/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд зазначив, що судам слід з`ясувати, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, яким саме актом (рішенням чи законом) керувався відповідач нараховуючи грошове зобов`язання зі сплати податку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 червня 2017 року №354882-13 в частині визнання грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 551,20 грн (п`ятсот п`ятдесят одна гривня двадцять копійок). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржили позивач та відповідач подавши апеляційні скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач- ОСОБА_1 покликаючись на неповне та неправильне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Відповідач- Головне управління ДПС у Волинській області покликаючись на неповне та неправильне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю з підстав наведених в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області просить таку відхилити та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 червня 2017 року № 354882-13 скасувати.

Головне управління ДПС у Волинській області у запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить таку відхилити.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи в межах апеляційних скарг, відзивів, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, А-1, загальною площею 322,0 кв.м., житлова площа 76,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

15 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №354882-13, яким згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 2783,56 грн.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням звернулася в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Підпунктами 266.1.1 пункту 266.1, 266.2.1 пункту 266.2, 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платниками податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, А-1, загальною площею 322,0 кв.м., житлова площа 76,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим оскаржуваним податковим повідомленням рішення контролюючий орган визначив йому суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 2783,56 грн.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Як передбачено підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році (далі - Закон №909-VIII) внесено зміни до статті 266 ПК, які набрали чинності з 1 січня 2016 року, пунктами 4,7 розділу II Прикінцеві положення Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. Рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2016 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2016 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Окрім цього, пунктом 72 Закону №909-VІІІ змінено правове регулювання у статті 266 Податкового кодексу України, зокрема зміни стосувались об`єктів, які не підлягають оподаткуванню цим податком (підпункт 266.2.2), порядку встановлення пільг (підпункт 266.4.2), ставки податку (підпункт 266.5.1), обчислення суми податку (266.7.2), порядку сплати податку (підпункт 266.5.9).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ПК України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів (відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі № 817/986/18, від 20 грудня 2021 року у справі №0940/1956/18).

Встановлено, що на виконання вимог ПК України рішенням Ківерцівської міської ради Про встановлення податку на майно, відмінне від земельного податку від 30 січня 2015 року №48/2 встановлено ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

В подальшому, Ківерцівською міською радою прийнято рішення Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Ківерці від 12 лютого 2016 року №5/5, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказаним рішенням було передбачено, що рішення Ківерцівської міської ради від 30 січня 2015 року №48/2 Про встановлення податку на майно, відмінне від земельного податку та Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Ківерці слід вважати таким, що втратив чинність.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що житловий будинок, А-1, загальною площею 322,0 кв.м., житлова площа 76,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що не заперечується сторонами у справі.

Згідно із оскаржуваним податковим повідомлення рішенням, розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2016 році визначено виходячи із таких даних: житловий будинок в м. Ківерці загальною площею 322 кв.м.; пільга з податку для будинків згідно ПКУ 120 кв.м.; ставка податку по м. Ківерці 1% від мінімальної заробітної плати на 2016 рік (1378,00 грн) 13,78 грн. Площа, що оподатковується становить 202 кв. м. (322 120), відтак сума податку становить 2783,56 грн. (202 х 13,78 грн).

З аналізу доданого розрахунку вбачається, що розрахунок грошового зобов`язання проведено податковим органом із застосуванням ставки податку у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року за 1 кв. метр бази оподаткування, яка визначена саме рішенням Ківерцівської міської ради від 12 лютого 2016 року № 5/5.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, пунктом 2.4.1.2 вказаного рішення встановлено пільгу зі сплати податку, на яку зменшується база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, а саме: для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 160 кв. метрів. Проте, всупереч зазначеному, податковим органом при визначенні ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно із оскаржуваним податковим повідомлення рішенням застосовано пільгу на 120 кв.м.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що неправильність визначення контролюючим органом ставки податку, зокрема і у випадку застосування положень нормативного акту, який визнаний недійсним у судовому порядку, свідчить про неправомірність такого податкового повідомлення-рішення, однак лише у частині суми такого податкового зобов`язання. При цьому, за встановлення обставин про дійсну ставку податку, суди не позбавлені можливості виділення з загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями, сум податкового зобов`язання нарахованого правомірно (відповідає правовій позиції Верховного Суду яка викладена в постанові від 07 грудня 2021 року у справі №823/1917/18).

З урахування викладеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який позивач мала сплатити у 2016 році за належний їй на праві приватної власності будинок становить 2232,36 грн = 162 кв. м. (322 кв.м. (загальна площа будинку) 160 кв. м. (пільга встановлена рішенням Ківерцівської міської ради від 12 лютого 2016 року №5/5) Х 13,78 грн (ставка податку 1%, встановлена рішенням Ківерцівської міської ради від 12 лютого 2016 року № 5/5 від мінімальної заробітної плати на 2016 рік в сумі 1378,00 грн).

Щодо тверджень апелянта- ОСОБА_1 про відсутність розрахунку розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який не доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слід зазначити, що за змістом підпунктів 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як передбачено пунктом 9 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

З урахуванням вказаної норми суд першої інстанції вірно зазначив, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання лише за його наявності, тобто, складання розрахунку грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішення не є обов`язковим.

Відтак, твердження апелянта- ОСОБА_1 про те, що відсутність розрахунків податкового зобов`язання є самостійною підставою для скасування останніх не узгоджуються із нормами ПК України та процесуального законодавства; такі обставини не можуть виключати обов`язок платника податку сплачувати його в порядку і розмірах, встановлених законом ( відповідає правовій позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 17 лютого 2022 року у справі №815/4330/17).

Окрім цього, в матеріалах справи наявний розрахунок податкового зобов`язання, яким податковий орган керувався при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Відтак колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування позивачу, як власнику нерухомого майна, що є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, грошового зобов`язання за 2016 рік в сумі 2232,36 грн.

Разом з тим податкове повідомлення рішення від 15 червня 2017 року №354882-13 в частині нарахування позивачу решти суми грошового зобов`язання є протиправним та вірно скасовано судом першої інстанції.

Враховуючи все викладене вище, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 червня 2017 року №354882-13 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 551,20 грн, а у задоволені решти позовних вимог суд першої інстанції вірно відмовив.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все викладене вище, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про підставність позовних вимог до часткового задоволення

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №803/1938/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга