Справа № 580/9247/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9247/21 Суддя першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Вишняк В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомплект Умань» до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування наказу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомплект Умань» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2021, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будкомплект Умань» (далі - позивач, ТОВ «Будкомплект Умань») звернулось у суд з позовом до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (також далі - відповідач) про визнання протиправним і скасування наказу №41 від 09.04.2021 «Про затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки місцевого значення м. Умань Черкаської області».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним наказом затверджена науково-проектна документація з визначення меж і режимів використання території та зон охорони пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана. 1811», додатки до якої містять план межі території та режими використання вказаної пам`ятки, з аналізу якої вбачається, що охоронна зона забудови, зона регулювання забудови та зона охорони пам`ятки в декілька десятків разів перевищують межу території такої пам`ятки. Позивач наголошує, що спірним наказом обмежується будівництво та господарська діяльність позивача, а також, що могила цадика Нахмана у місті Умань не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та не перебуває на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», отже не може вважатись пам`яткою історії та культури місцевого значення. Позивач вказує, що межі і зони охорони входять до історико-архітектурного опорного плану населеного пункту. Відсутність у міста Умань, затвердженого в установленому законом порядку історико-архітектурного опорного плану, унеможливлює затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки місцевого значення м. Умань Черкаської області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що місто Умань Черкаської області внесено до Списку історичних населених місць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878.

Рішенням сесії Виконавчого комітету Уманської міської ради №10 від 22.05.1992 віднесено землю за адресою по вул. Бєлінського, 1, площею 0,4698 га до категорії земель історико-культурного призначення.

Відповідно до міжурядової Угоди, укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини» від 04.03.1994 кладовища, поховання жертв репресій тоталітарних режимів визначені об`єктами культурної спадщини, які підлягають до збереження та охороні в цілях і рамках цієї Угоди.

Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном на підставі угоди між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки від 04.03.1994 «Про охорону і збереження культурної спадщини» (далі - Угода) визнано юдейське кладовище у місті Умань Черкаської області в межах вул. Пушкіна, Белінського, Перовської і внесено до переліку пам`яток за №UA13010104.

Указом Президента України від 07.06.1994 №283/94 створено історико-культурний центр на місці поховання духовного лідера брацлавських хасидів цадика Нахмана в м. Умані Черкаської області.

Уманським міськвиконкомом прийнято рішення від 14.07.1994 №264 «Про заходи на виконання Указу Президента України про створення історико-культурного центру в м. Умань», яким задоволено прохання іудейської общини брацлавських хасидів м. Умань про створення Історико-культурного центру на місці поховання духовного лідера брацлавських хасидів цадика Нахмана.

Рішенням №431 від 10.11.1994 Виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів було зареєстровано положення про Історико-культурний центр, пунктом 1.7. якого було визначено, що на території центру в межах охоронних зон будь-які земляні, будівельні, шляхові роботи можуть здійснюватися лише за погодженням з державними органами охорони пам`яток історії та культури, а також з громадою.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 07.02.1995 №23 могила цадика Нахмана.1811р. в м. Умані (вул. Бєлінського, біля буд. №1) включена до переліку пам`яток історії і культури області, які знаходяться під охороною держави (реєстраційний номер 3940).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» зобов`язано, зокрема, обласні держадміністрації із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин впродовж 1998-1999 років взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень в засобах масової інформації; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та міць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях де залишились сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Відповідно до п. 2 Додаткових заходів щодо збереження місць давніх поховань у населених пунктах України зобов`язано Раду міністрів Автономної республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин, упродовж 1998-1999 років взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень в засобах масової інформації.

Пунктом 3 цього розпорядження зобов`язано Раду міністрів Автономної республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, органи місцевого самоврядування із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин впродовж 1998-1999 років провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження.

Пунктом 4 цього розпорядження зобов`язано Раду міністрів Автономної Республіки, Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держбуд, органи місцевого самоврядування не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Наказом Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 09.04.2021 №41 «Про затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки місцевого значення м. Умань Черкаської області» затверджено межі та режими використання зон охорони пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана. 1811р.», визначених науково-проектною документацією «Визначення меж і режимів використання території та зон охорони пам`ятки історії місцевого значення «Могила цадика Нахмана» (рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів №23 від 07.02.1995) на території Історико-культурного центру на місці поховання духовного лідера Брацславських хасидів цадика Нахмана у м. Умань (Указ Президента №283/94 від 07.06.1994)», виготовленої на замовлення Міжнародного Благодійного Фонду імені Рабі Нахмана з Бреславу.

Не погоджуючись із указаним наказом, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідачем доведено правомірність спірного наказу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 4 і 5 ст. 54, ст. 66 Конституції України культурна спадщина охороняється законом; держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність; кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Нормативно-правовим актом, що регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон №1805-III).

Відповідно до преамбули Закону №1805-III об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №1805-III до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Своєю чергою положеннями розділу X «Перехідні положення» Закону №1805-III об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною 1 ст. 6 Закону №1805-ІІІ визначені повноваження органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, до компетенції яких належить, зокрема:

-здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно - правових актів про охорону культурної спадщини;

-забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

-призначення відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого населення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт;

-видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них.

Отже, відповідач є контролюючим органом з питань охорони культурної спадщини, до повноважень якого віднесено, зокрема, винесення оскаржуваного наказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 32 Закону №1805-III з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного наказу позивач зазначає, що могила цадика Нахмана у місті Умань не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та не перебуває на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №1805-III, отже не може вважатись пам`яткою історії та культури місцевого значення.

Обговорюючи такі доводи позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.1 Закону №1805-ІІІ пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Своєю чергою положеннями розділу X «Перехідні положення» Закону №1805-III об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Як зазначалось вище, рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 07.02.1995 №23, відповідно до положень Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури», могилу цадика Нахмана.1811р. в м.Умань (вул. Бєлінського, біля буд. №1) включено до переліку пам`яток історії і культури області, які знаходяться під охороною держави (реєстраційний номер 3940).

У зв`язку із включенням могили цадика Нахмана 1811р. в м.Умань до переліку пам`яток історії і культури області, які знаходяться під охороною держави відповідно до згаданого вище Закону, вона є пам`яткою в силу Перехідних положень Закону №1805-III та відповідно має охоронятися у відповідності з його приписами.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обставина не внесення об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не є визначальною ознакою для віднесення об`єкту до пам`яток відповідно до положень Закону №1805-ІІІ, у зв`язку із чим вказане посилання позивача є необґрунтованим.

Стосовно доводів позивача, що охоронна зона забудови, зона регулювання забудови та зона охорони пам`ятки в декілька десятків разів перевищують межу території «Могили цадика Нахмана 1811 р.», колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до незначних наслідків (СС1) не можуть бути віднесені об`єкти: нове будівництво яких здійснюється в охоронній зоні пам`яток культурної спадщини національного та місцевого значення (розміри охоронної зони не можуть бути менші за два горизонтальні або два вертикальні розміри пам`ятки).

Відповідно до приписів п. Розділу І Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, територія пам`ятки - земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка і яка пов`язана з нею історично і функціонально та забезпечує її збереження і функціонування як об`єкта культурної спадщини.

При цьому охоронну зону забудови історико-культурного центру було визначено рішенням Виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів від 13.10.1994 №375.

Таким чином, охоронна зона забудови, зона регулювання забудови та зона охорони пам`ятки визначена саме з урахуванням історичного і функціонального зв`язку із пам`яткою та покликані забезпечити її збереження і належне функціонування як об`єкта культурної спадщини.

Також серед підстав протиправності оскаржуваного наказу, позивачем вказано, що ним обмежується будівництво та господарська діяльність позивача за адресою: м. Умань, вул. Володимира Мономаха, 4А, кадастровий номер земельної ділянки :02:005:1124, з чим апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Уманська міська рада рішенням від 31.07.2020 №5.80-81/7 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань надання в користування земельних ділянок» затвердила ТОВ «Будкомплект Умань» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури площею 0,0562 га кадастровий номер :02:005:1124 за адресою: м. Умань, вул. Володимира Мономаха, 4-А.

Згідно з договором оренди землі від 05.08.2020 Уманська міська рада на підставі указаного вище рішення передала, а позивач прийняв в строкове платне користування вказану земельну ділянку.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.08.2020; строк дії договору оренди до 31.07.2045.

У подальшому Уманська міська рада прийняла рішення від 27.01.2021 №52-6/8, яким вирішила відмовити ТОВ «Будкомплект Умань» у продажу шляхом викупу земельної ділянки площею 0,0562 га (кадастровий номер :02:005:1124) за адресою: вул. Володимира Мономаха, 4-А, яка перебуває в їхньому користуванні на умовах оренди для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури відповідно до рішення Уманської міської ради від 31.07.2020 №5.80-81/7 та договору оренди землі від 05.08.2020, припинити право користування земельною ділянкою площею.

Судом також встановлено, що рішення від 27.01.2021 №52-6/8 слугувало предметом оскарження в межах розгляду справи №580/697/21, в якій постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у задоволенні позову ТОВ «Будкомплект Умань» відмовлено.

Таким чином, рішення від 27.01.2021 №52-6/8, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою площею 0,0562 га кадастровий номер :02:005:1124, є чинним, у зв`язку із чим у позивача відсутні передбачені законом підстави для користування вказаною земельною ділянкою, відтак місцевий суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів позивача, що спірний наказ порушує його право на будівництво та господарську діяльність на земельній ділянці :02:005:1124.

Крім того п. 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» зобов`язано Раду міністрів Автономної Республіки, Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держбуд, органи місцевого самоврядування не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Також апеляційний суд зазначає, що між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки було укладено Угоду про охорону і збереження культурної спадщини від 04.03.1994, у параграфі 1 якої встановлено, що кожна із Сторін вживатиме належних заходів для охорони і збереження культурної спадщини всіх національних, релігійних або етнічних груп (далі іменуються "Групами"), які проживають або проживали на її території і були такими жертвами Другої світової війни.

Поняття "культурна спадщина", що стосується цілей цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам`ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення.

Параграфами 4, 5 Угоди передбачено, що у випадках, коли влада та зацікавлені організації заявляють, що групи не в змозі самі забезпечити належну охорону та збереження своєї культурної спадщини, кожна із Сторін вживатиме спеціальних заходів з метою забезпечення такої охорони та збереження її на своїй території, а також запрошуватиме до співробітництва іншу Сторону та її громадян там, де є потреба в допомозі з цією метою; майно, згадане в параграфі 4, яке має особливу значимість, буде визначене в списку власності, який буде оприлюднений і переданий відповідним місцевим органам, все майно, визначене таким чином, буде захищене, збережене і позначене спеціальною табличкою, до нього буде забезпечено доступ громадськості.

Згідно з параграфом 7 ніщо в цій Угоді не може тлумачитись таким чином, що звільняло б іншу Сторону від її зобов`язань за Конвенцією про охорону всесвітньої культурної та природної спадщини 1972 року або за будь-якою іншою угодою щодо охорони культурної спадщини.

Відповідно до параграфу 9 Угоди спори стосовно тлумачення або застосування цієї Угоди передаватимуться на розгляд органам, згаданим у параграфі 6.

Параграфом 6 Угоди передбачено, зокрема, що для здійснення контролю за виконанням цієї Угоди буде створена Спільна комісія з питань культурної спадщини. Рішення Комісії потребуватимуть згоди членів обох Сторін.

З аналізу положень цієї Угоди можна зробити висновок, що її метою було забезпечення охорони культурної спадщини всіх національних, релігійних або етнічних груп, які проживають або проживали на її території і були такими жертвами Другої світової війни.

Судова колегія також враховує, що в межах справи №2-а/7780/11 (предметом розгляду якої слугувало визнання давніх поховань в межах Стародавнього Єврейського кладовища у м. Умань об`єктом культурної спадщини національної меншини місцевого значення) судами встановлено, що Комісією Сполучених Штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном, Єврейське кладовище внесено до переліку пам`яток за №UA23030102. Комісією зазначено, що Уряд України ввів негайний і абсолютний мораторій на будь-яку забудову або приватизацію місць, ідентифікованих тепер або в минулому, як єврейські цвинтарі. Доказом цього є Витяг з Реєстру Американської комісії при Держдепартаменті США зі збереження американської культурної спадщини за кордоном, яким кладовище вулиць Белінського, Пушкіна в м. Умані зареєстровано за №UA23030102.

Комісія як агенція уряду Сполучених Штатів Америки, відокремлена від будь-якого іншого агентства, вжила спеціальних заходів з метою забезпечення охорони культурної спадщини та її збереження і поширила дію Угоди про охорону і збереження культурної спадщини від 04.03.1994 на об`єкт Давні поховання Єврейського цвинтаря, ХІХст., що знаходиться: Черкаська обл., м. Умань, вул. Пушкіна, Белінського, Перовської, незважаючи на те, що стародавні поховання не відносяться до періоду Другої світової війни.

Українська держава, вводячи мораторій на будь-яку забудову або приватизацію місць, ідентифікованих тепер або в минулому, як єврейські цвинтарі, також поширила дію вказаної міждержавної угоди на єврейські кладовища.

Частиною 2 ст. 47 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

При вирішенні даного спору апеляційний суд ураховує висновки Верховного Суду висвітлені у постанові від 23.01.2020 у справі №2-а/7780/11, згідно з якими «...проведенню облаштування, утримання та збереження місць давніх поховань, надання їм офіційного статусу пам`ятки, має передувати організація і встановлення меж їх території…».

Підсумовуючи наведене, затвердження меж та режимів використання зон охорони пам`ятки історії місцевого значення Могила цадика Нахмана. 1811р. покликане для забезпечення її збереження і належного функціонування як об`єкта культурної спадщини. При цьому будівництво багатоквартирного житлового будинку з торгівельним центром на території старовинного кладовища та в межах охоронних зон пам`ятки Могила цадика Нахмана 1811р. суперечить нормам чинного законодавства про охорону культурної спадщини.

Водночас відповідач, приймаючи спірний наказ, реалізував свої владні, управлінські функції на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством, у зв`язку із чим апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання протиправними та скасування спірного наказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомплект Умань» залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко