Справа № 160/5963/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 160/5963/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року (головуючий суддя Віхрова В.С.)

у справі № 160/5963/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт»,

до Дніпровської митниці,

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Такт» звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про відмову у прийнятті митної декларації, а саме: картку відмови в прийнятті митої декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000100 від 24.03.2022.

Також позивач просив стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати у вигляді суми судового збору в розмірі 2481,00 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем заявлено до митного оформлення товар шляхом електронного декларування ЕМД №UA110130/2022/003841 від 22.02.2022, проте відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000100 від 24.03.2022. Позивач зазначав, що товар, імпортований позивачем, не підпадає під дію рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі №АД-382/2017/4411-05 від 28.12.2017 (в редакції рішення від 20.04.2018 № АД-390/2018/4411), оскільки це рішення стосується виключно катанки та арматури із відповідними характеристиками. Інші прутки, що за своїми ознаками не є арматурою та катанкою не є об`єктом застосування заходів, які визначені у вказаному вище рішенні. Також, позивач вказував на те, що на час подачі цієї митної декларації набрали законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду з аналогічних спорів між тими сторонами щодо ідентичного товару, виготовленого з тієї ж марки сталі за тими самими ГОСТами, в тому числі того самого виробника, які мають преюдиційну силу щодо його характеристик як такого, який не є об`єктом антидемпінгових заходів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2022/000100 від 24.03.2022, яка прийнята Дніпровською митницею.

Стягнуто на користь ТОВ «Такт» за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці суму судових витрат в розмірі 2481 грн. 00 коп.

В задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з висновку, що на момент прийняття спірного рішення в цій справі відповідач не мав чіткого критерію для відмови позивачу у митному оформленні товару, який не є арматурним прокатом (арматурою) та катанкою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначив, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено. Будь-яких документів, що підтверджують обсяг часу (годин), витраченого в цілому на надання правничої допомоги адвокатом Бичковим В.В., до суду надано не було. Суду не надано жодного документу на підтвердження переліку наданих адвокатом послуг. Визначення гонорару без врахування витраченого часу порушує вимоги ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення клопотання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у вигляді фіксованого гонорару в розмірі 2500,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу спростовується матеріалами справи (платіжне доручення, позовна заява з інформацією про виконання проекту позову, пояснення у справі від 09.05.2022) у сукупності з додатковою угодою, копією довіреності, копією свідоцтва та посвідчення адвоката. Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 позивач вважає безпідставним, оскільки в ній не наведені умови договору між адвокатом та клієнтом, відсутній висновок, яка форма та вид гонорару відповідно до ст. 30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» були погоджені між ними (фіксована чи погодинна оплата). У справі, що розглядалась судом першої інстанції, розмір гонорару між ТОВ «Такт» та адвокатом Бичковим В.В. заздалегідь погоджений у фіксованому розмірі та не підлягає визначенню, обрахуванню в інший спосіб (за часом, видами правової допомоги, кількістю складних документів). Крім того, додатковою угодою передбачено, саме яке зобов`язання бере на себе адвокат, а час, який буде витрачений адвокатом, кількість та обсяг документів, які адвокатом буде складено не впливає на розмір погодженого фіксованого гонорару.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено представником позивача в частині відмовлених позовних вимог щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Норми статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України регулюють питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 05.06.2018 у справі №904/8308/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

До матеріалів справи надано копію довіреності від 09.07.2021 на ім`я адвоката Бичкова Володимира В`ячеславовича, копію додаткової угоди від 28.03.2022 № 000100 про надання професійної правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19.11.2007 №1763, акт прийому-передачі адвокатських послуг від 28.06.2022, копію платіжного доручення від 06.04.2022 №767 на суму 2500,00 грн.

У додаткові угоді від 28.03.2022 зазначено, що виконавець за дорученням клієнта бере на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу (адвокатські послуги) з питання судового оскарження картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № №UA110130/2022/000100 від 24.03.2022та в межах повноважень, визначених цією довіреністю клієнта, вести судову справу клієнта з наданням останньому у (в разі необхідності) консультацій, роз`яснень, здійснити представництво його інтересів як позивача в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, в тому числі в разі розгляду справи в порядку письмового провадження (шляхом подання у справу заяв по суті, інших процесуальних документів, в тому числі апеляційних, касаційних скарг на судові рішення (ухвали, постанови), які підлягають оскарженню окремо від рішення суду), а клієнт зобов`язується оплатити виконавцю фіксований гонорар за таку професійну правничу допомогу. Сторонами погоджено, що клієнт має сплатити виконавцю фіксований гонорар в розмірі 2500,00 грн. без ПДВ.

Виходячи з встановлених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування визначених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Аналіз наведених вище норм статті 134 КАС України в їх сукупності дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання в додатковій угоді від 28.03.2022 №000100 на фіксований розрахунок гонорару та незалежність його від обсягу та витраченого адвокатом часу, порушує вимоги ст. 134 КАС України, відповідно до яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

В даному випадку, докази, які б підтверджували фактичне надання адвокатом послуг в межах додаткової угоди від 28.03.2022, позивачем не подані, в матеріалах справи відсутні. Сама по собі додаткова угода таким доказом не є, оскільки свідчить лише про певну домовленість між клієнтом та адвокатом та узгодження послуг, які належить надати відповідно до укладеного договору, а не їх фактичне надання. Також не є таким доказом і платіжне доручення від 06.04.2022 №767 без документу, що містив би інформацію, які саме послуги надані адвокатом на вказану вище суму і яким чином здійснювалось представництво інтересів позивача, в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, враховуючи також те, що справа розглядалась у порядку письмового провадження без участі сторін.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати у розмірі 2500,00 грн. заявлені позивачем до відшкодування безпідставно.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27червня 2022 року у справі № 160/5963/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко