Справа № 640/14310/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Київ № 640/14310/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень»
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича
про визнання протиправною та скасування постанови
В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (далі по тексту - позивач), адреса: 04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83д до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича (далі по тексту - відповідач), адреса: 01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 58а, квартира 78, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною (неправомірною) та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича ВП№69553561 від 26 серпня 2022 року про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 19 848,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 11 серпня 2022 року на адресу позивача надійшла постанова відповідача №69553561 від 03 серпня 2022 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду немайнового характеру, а саме, виконавчого листа №463/2891/21 від 28 липня 2022 року Личаківського районного суду міста Львова.

16 серпня 2022 року позивачем добровільно виконано рішення суду, про що 17 серпня 2022 року, як вказує позивач, він повідомив відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу останнього, а також повідомлено у телефонному режимі.

Крім того, позивач зазначає, що 26 серпня 2022 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця.

Як стверджує позивач, вказана постанова приватного виконавця є протиправною, оскільки відповідачем не вчинено жодних виконавчих дій у виконавчому провадження, а рішення суду виконано позивачем добровільно.

Вказані обставини підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву послався на те, що постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження №69553561 щодо примусового виконання виконавчого листа №463/2891/21 від 28 липня 2022 року.

Постановою приватного виконавця від 03 серпня 2022 року визначено розмір мінімальних витрат 260,00 грн.

Постановою приватного виконавця від 26 серпня 2022 року стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця в розмірі 19 848,00 грн.

Як стверджує відповідач, вказана постанова винесена ним з чітким дотриманням норм чинного законодавства України та містить усі обов`язкові реквізити.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем рішення суду виконано після відкриття виконавчого провадження, тобто, в примусовому порядку.

Також, відповідач зазначив, що єдиною електронною адресою приватного виконавця є адреса зазначена в Реєстрі приватних виконавців України, яка є у відкритому доступі: , тоді як до позовної заяви додано повідомлення позивача про виконання рішення, яке адресоване на електронну адресу: .

На підставі вищевикладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами відповідача, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання послалась на те, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця не містить в собі порядку стягнення основної винагороди.

Крім того, представник позивача наголосила на тому, що примірним оскаржуваної постанови не був направлений на адресу позивача, про її існування останній дізнався з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання та витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №69553561.

В судовому засіданні 01 листопада 2022 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, пославши на такі ж самі обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Зважаючи на згоду представників сторін, достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи, у судовому засіданні 01 листопада 2022 року судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження №69553561 вбачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича перебував виконавчий лист № 463/2891/21 виданий 28 липня 2022 року Личаківським районним судом міста Львова про зобов`язання Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17 лютого 2020 року, з часу його укладення, зарахувавши уже сплачені кошти, що були спрямовані на оплату щомісячної комісії за обслуговування споживчого кредиту, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17 лютого 2020 року.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови визначено необхідність виконання рішення суду боржником протягом 10 робочих днів.

У пункті 3 резолютивної частини постанови вказано про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 19848,00 грн.

Примірник вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження отримано уповноваженою особою позивача 11 серпня 2022 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошта.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з виписок по особовим рахункам з 16 серпня 2022 року по 17 серпня 2022 року, Акціонерним товариством з обмеженою відповідальністю «Банк інвестицій та заощаджень» здійснено перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17 лютого 2020 року, з часу його укладення, зараховано уже сплачені кошти, що були спрямовані на оплату щомісячної комісії за обслуговування споживчого кредиту, в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору про надання споживчого кредиту №PL/12/2656 від 17 лютого 2020 року.

Про виконання зобов`язальної частини рішення суду позивач 17 серпня 2022 року повідомив приватного виконавця шляхом направлення на електронну адресу .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2022 року на електронну адресу направлено аналогічне повідомлення про виконання рішення суду.

Суд зазначає, що електронна адреса є офіційною електронною адресою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру приватних виконавців України (https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer).

26 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем винесено постанову про стягнення з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» основної винагороди приватного виконавця у розмірі вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, у розмірі 19 848,00 грн.

30 серпня 2020 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження №69553561 закінчено.

Не погоджуючись з постановою приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 6 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частинами 1, 3 статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 4 статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із частиною 1 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Пунктом 1 частини 3 цієї ж статті передбачено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру

Абзац 4 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII встановлює, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 6 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до частини 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України від 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі по тексту - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 643 розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, становить чотири розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, а в разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Водночас, слід зазначити, що право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі саме внаслідок дій приватного виконавця.

Як вже було зазначено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем у постанові про відкриття виконавчого провадження №69553561 від 03 серпня 2022 року визначено строк у 10 робочих днів, протягом яких боржник, в даному випадку Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» має виконати рішення суду.

Примірник вказаної постанови уповноважена особа позивача отримала 11 серпня 2022 року, а 16 серпня 2022 року позивач виконав зобов`язальну частину рішення суду, про що повідомив відповідача належним чином 23 серпня 2022 року, що підтверджується такими доказами, як відомості з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 116), випискою по особовому рахунку (а.с. 12-22), доказами направлення на офіційну електронну адресу відповідача повідомлення про виконання рішення суду (а.с. 25).

Наведене в сукупності свідчить, що позивач виконав рішення суду після відкриття виконавчого провадження, але у встановлений постановою приватного виконавця строк у 10 робочих днів, про що повідомив приватного виконавця.

Тобто, суд погоджується з позицією позивача щодо добровільного виконання рішення суду, а відтак, з урахуванням того, що матеріалами справи не підтверджено взагалі вчинення будь-яких виконавчих дій відповідача у виконавчому провадженні №69553561, направлених на примусове виконання позивачем рішення суду, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо пояснень позивача в частині сплати основної винагороди, суд зазначає, що сама по собі сплата з метою недопущення відкриття нового виконавчого провадження, не позбавляє права позивача на оскарження постанови про її стягнення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи квитанції про сплату, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн, відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2481,00 грн за рахунок відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича (01054, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок 58а, офіс 78, РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26 серпня 2022 року у виконавчому провадженні №69553561 про стягнення з Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83Д, ) основної винагороди в розмірі 19848,00 грн

3. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83Д, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 копійок) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича (01054, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок 58а, офіс 78, РНОКПП не НОМЕР_1 )

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник