Справа № 640/4699/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4699/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Собківа Я.М., Файдюка В.В., при секретарі Шепель О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з Міністерства внутрішніх справ України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18 грудня 2007 року по 25 лютого 2020 року в розмірі 3301536 грн 30 коп.; ненараховану та невиплачену матеріальну допомогу в розмірі 268078 грн 40 коп.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково та стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 206 294 грн 70 коп.

Постановою від 19 липня 2021 року Шостий апеляційний адміністративний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнив частково апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України, скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2007 року по 23 травня 2008 року, прийняв нову постанову про закриття провадження у справі в цій частині, скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 24 травня 2008 року по 01 лютого 2011 року у розмірі 206 294,70 грн., прийняв і цій частині нову постанову про залишення позовних вимог без розгляду та залишив без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року в іншій частині.

Постановою від 26 травня 2022 року Верховний Суд задовольнив частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2008 року по 01 лютого 2011 року, у скасованій частині прийняв нову постанову, якою позовні вимоги задовольнив та стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2008 року по 25 лютого 2020 року в розмірі 3 266 339,10 грн. та залишив без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2021 року в іншій частині.

В подальшому Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року, в якій просило відстрочити виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №640/4699/20 до моменту припинення на території України воєнного стану та ще 90 днів з його припинення, але не більше одного року з дня ухвалення постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №640/4699/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2022 року заяву Міністерства внутрішніх справ України задоволено, відстрочено виконання постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року в адміністративній справі №640/4699/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги до 23 листопада 2022 року.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви Міністерства внутрішніх справ України про відстрочення виконання постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частина третя статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною четвертою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, за наявності достатніх підстав вважати, що виконання рішення може ускладнитись, зокрема, у зв`язку настанням стихійного лиха або іншої надзвичайної події (ситуації), суд наділений правом відстрочити виконання рішення, а саме надати можливість виконати таке рішення через певний проміжок часу, встановлений судом, але не більше одного року з дня постанови.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає про неможливість виконання постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року через введення воєнного стану в Україні.

Загальновідомим є те, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 запроваджено воєнний стан в Україні.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У заяві про відстрочення виконання постанови відповідач зазначає, що відповідно до статей 12 та 18 Закону України «Про національну безпеку України» Міністерство внутрішніх справ України входить до сектору безпеки і оборони та як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері захисту державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Тобто, Міністерство внутрішніх справ України є органом, який забезпечує безпеку держави та її кордонів, а також здійснює повноваження щодо відвернення загрози, відсічі збройної агресії, забезпечення національної безпеки України та її територіальній цілісності.

У заяві про відстрочення виконання рішення відповідач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, на настання надзвичайної події.

Поняття надзвичайна подія (надзвичайна ситуація) Українське законодавство визначає як: «обставини на окремій території чи суб`єкті господарювання - на ній або водному об`єкті, які відзначаються порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинені катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю та здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдавання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності».

Частина перша статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлює, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як суд зазначив до цього, загальновідомим є те, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 запроваджено воєнний стан в Україні, який в подальшому продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Суд вважає, що введення воєнного стану не потребує документального доказування з боку відповідача, оскільки вказана інформація є загальновідомою.

До того ж, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №181-р «Питання запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні» Міністерство внутрішніх справ України залучено до здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні.

Щодо доводів позивача з приводу того, що відповідач не надає суду доказів та не здійснює добровільного погашення (часткового погашення) заборгованості перед позивачем, слід зазначити, що Верховний Суд прийняв постанову 26 травня 2022 року, тобто в період існування в Україні надзвичайної події (ситуації).

Таким чином, обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим існували вже на момент його прийняття.

Крім того, позивач зазначив, що він зазнає приниження його гідності, у зв`язку із необхідністю запозичення грошових коштів у друзів та знайомих на оплату комунальних послуг та інших потреб позивача.

На підтвердження цього ОСОБА_1 надав суду копії квитанцій на оплату комунальних послуг за період з грудня 2021 року по травень 2022 року, з яких суд вбачає, що позивач здійснював періодичні платежі за комунальні послуги, оскільки сума боргу то зменшується, то збільшується та станом на травень 2022 року, згідно квитанцій, становила 7 969,25 грн.

Разом з тим, ці квитанції на оплату комунальних послуг не були засвідчені належним чином, до того ж, останні ніяк не підтверджують того, що позивач змушений позичати грошові кошти у друзів та знайомих, як він стверджує.

Доказів запозичення грошових коштів на сплату комунальних послуг, матеріали справи не містять.

Суд критично ставиться до посилання позивача на копію листа фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про сплату боргу, оскільки, як і квитанції на оплату комунальних послуг, він не засвідчений належним чином.

Водночас, викладені у заяві Міністерства внутрішніх справ України про відстрочення виконання рішення аргументи не підлягають доказуванню, оскільки є загальновідомими або законодавчо врегульованими.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Разом з тим, розглядаючи питання про відстрочення виконання рішення, суд приймає до уваги обов`язки відповідача під час дії воєнного стану в Україні, а також звертає увагу, що відстрочення виконання рішення не призводить до відсутності обов`язку його виконання, а є відкладенням або перенесенням дати його виконання на певний проміжок часу.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставин, що ускладнюють виконання постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року, а тому заява відповідача про відстрочення виконання вказаної постанови підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Я.М.Собків

суддя В.В.Файдюк