Справа № 340/2830/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 340/2830/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 р. (суддя Кармазина Т.М.) в справі № 340/2830/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 14 років служби, з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються у пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

На думку позивача, він як особа, що проходила службу за контрактом в Збройних Силах України, підпадає під перелік осіб, визначених в абзаці 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №393, тому до календарної вислуги років зараховуються у пільговому обчисленні періоди проходження військової служби, визначені в пункті 3 цієї постанови, тому загальна календарна вислуга років складає 14 років.

Відповідно до п. 8 розділу ХХХІІ Порядку 260, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260, період вислуги років має бути визначений з урахуванням пільгового обчислення.

Крім того, до складу грошового забезпечення для обчислення грошової допомоги має бути включена індексація грошового забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2021 №34 на підставі підпункту «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Згідно з наказом на момент звільнення позивача вислуга років складала: календарна - 08 років 02 місяці 19 днів, пільгова - 05 років 11 місяців 18 днів, загальна вислуга років - 14 років 02 місяці 07 днів.

Позивач при звільненні отримав грошове забезпечення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2016-2021 роки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, проте одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби не отримував.

Проаналізувавши діюче законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд першої інстанції вважав, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, такі військовослужбовці мають право на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах), а розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Відповідно, дійшов висновку, що позивач як військовослужбовець, що звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, за наявності вислуги років 14 років 02 місяці 07 днів, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, а розмір такої допомоги визначається у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача, тобто за 8 років.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не оскаржуються дії чи бездіяльність відповідача щодо правильності обрахунку розміру виплати такої допомоги, а тому судом не вирішувався відповідний публічно-правовий спір.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2021 р. №34 (по стройовій частині), зокрема, ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту). У наказі вказано, що календарна вислуга років складає 08 років 02 місяця 19 днів, пільгова 05 років 11 місяців 18 днів, загальна 14 років 02 місяців 07 днів.

Крім того, в наказі вказано про виплату при звільненні позивачу грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2016-2021 роки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання врахування вислуги років в пільговому обчисленні задля визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а також питання врахування у складі грошового забезпечення для визначення розміру такої допомоги індексації грошового забезпечення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

За змістом абзацу четвертого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1993 р. № 393 (далі постанова № 393, застосовується в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом восьмим пункту 10 постанови № 393 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, такі військовослужбовці мають право на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Відповідно, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач як військовослужбовець, який звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та має загальну вислугу років 14 років 02 місяці 07 днів, тобто таку, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, а розмір такої допомоги визначається у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача, тобто за 8 років.

Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача з військової служби не нараховано та не виплачено позивачу таку одноразову грошову допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність бездіяльності відповідача.

За позицією позивача, розмір одноразової грошової допомоги має визначатися у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, тобто за 14 років (враховуючи пільгове обчислення вислуги років).

Суд визнає таку позицію позивача помилковою, адже як Закон № 2011-ХІІ, так й постанова № 393 однозначно визначає, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні визначається в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Стосовно висновку суду першої інстанції про передчасність позовних вимог щодо врахування у складі грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги індексації грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що на час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме отримання одноразової грошової допомоги.

Вище судом встановлено, що відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, відповідно, на час звернення до суду між позивачем та військової частини не існувало спору щодо розміру такої допомоги, а також стосовно розміру грошового забезпечення, який враховується при визначенні розміру допомоги.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене право.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Оскільки у спірному періоді відповідачем не нараховувалась одноразова грошова допомога, то й відсутній між сторонами спір про розмір такої допомоги.

Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації грошового забезпечення є передчасними та не можуть бути задоволені.

Доводи позивача в цій частині спростовані приведеними вище висновками суду стосовно відсутності порушеного права позивача в цій частині, а приведені в апеляційній скарзі правові висновки Верховного Суду не є застосовними до спірних в цій справі правовідносин з тих підстав, що правовідносини в цій справі не є аналогічними правовідносинам в приведених позивачем справах.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог судом не розглядаються, адже в цій частині судове рішення не переглядається в апеляційному порядку через повернення апеляційної скарги відповідача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 р. в справі № 340/2830/22 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 р. в справі № 340/2830/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 07.11.2022 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 07.11.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко