Справа № 640/10317/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2658, №0-2658, №0-2658, №0-2658.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем мали бути застосовані положення пп. 266.7.1 п. 266. 1 ст. 266 Податкового кодексу України щодо пільг з оподаткування, оскільки позивачу не належить жодного об`єкта нерухомого майна, площа якого перевищує 300 кв.м., що ним зроблено не було. Також позивач вважає, що відповідач повинен був застосовувати в розрахунку сум податкових зобов`язань за 2018 рік, прийнятий на 2017 рік понижуючий коефіцієнт 0, 75, з врахуванням рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №245/5629, що ним також не було зроблено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 20.05.2019 №0-2658 в частині 1930, 81 грн. податку на нерухоме майно; №0-2658 в частині 555, 24 грн. податку на нерухоме майно; №0-2658 в частині 2 111, 36 грн. податку на нерухоме майно; №0-2658 в частині 1930, 81 грн. податку на нерухоме майно. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що на виконання вимог статті 266 ПК України проведено обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стосовно ОСОБА_1 , яка є власником чотирьох об`єктів нерухомості, та сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019. Оскільки Положенням про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923) не передбачено окремої ставки податку для типу об`єкту «квартира», такий тип об`єкту відноситься до типу «Інші». Застосовано ставку податку 1%.

Разом з тим, відповідач зазначає, що на 2018 рік понижувальний коефіцієнт 0,75 Київською міською радою не встановлювався, тому він діяв лише з 01 січня по 31 грудня 2017 року і до позивача не застосовувався, а ставка податку залишилася на рівні 2016 року, оскільки не змінювалася.

Апелянт звертає увагу на те, що згідно з п.п.266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку для фізичних осіб не застосовуються до об`єктів оподаткування, якщо площа таких об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, тобто 300 м2. Виходячи з такого, до об`єктів оподаткування ОСОБА_2 не застосовується пільга, оскільки площа належних їй на праві власності об`єктів нерухомого майна у сукупності перевищує 300 м2.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №640/10317/19 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Від ОСОБА_1 письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна - житлової нерухомості - за адресами: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,7 кв.м.; АДРЕСА_2 , загальною площею 113, 8 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 124, 3 кв.м; АДРЕСА_4 , загальною площею 113,8 кв.м.

На виконання вимог пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України згідно з даними ІТС "Податковий блок" Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік по вказаних об`єктах нерухомого майна і 20.05.2019 року винесено податкові повідомлення-рішення -

№0-2658, згідно з яким відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано 4 236, 77 грн. податку на нерухоме майно ( АДРЕСА_2 , загальною площею 113, 8 кв.м.);

№0-2658, згідно з яким відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано 1217, 42 грн. податку на нерухоме майно ( АДРЕСА_1 , загальною площею 32,7 кв.м.);

№0-2658, згідно з яким відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано 4 627, 69 грн. податку на нерухоме майно ( АДРЕСА_3 , загальною площею 124, 3 кв.м.);

№0-2658, згідно з яким відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 нараховано 4 236, 77 грн. податку на нерухоме майно ( АДРЕСА_4 , загальною площею 113, 8 кв.м.).

За розрахунками суду першої інстанції, базою оподаткування є загальна площа об`єктів житлової нерухомості: 32, 7 + 113, 8 + 113, 8 +124, 3 = 384, 6 кв.м.

З урахуванням пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування зменшується на 60 кв. м. (384, 6 - 60 = 324, 6 кв.м.), оскільки жоден з належних позивачу об`єктів нерухомого майна не перевищує площу 300 кв.м.

Ставки податку на нерухоме майно станом на 2018 рік визначалися рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 р. №245/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві", згідно з п. 5.1, 5.2 якого ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Ставки податку для об`єктів житлової та /або нежитлової нерухомості встановлюються: відповідно до таблиці №1 до цього Положення.

Для об`єктів житлової нерухомості встановлена ставка у розмірі 1%, а за період з 01.01.2017 до 31.12.2017 застосовується понижувальний коефіцієнт у розмірі 0,75%. Таким чином, у місті Києві у 2018 р. платіж за додатковий квадратний метр складає 24 грн.

Згідно з розрахунком до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем застосовано ставку 1% від мінімальної заробітної плати, проте, без понижуючого коефіцієнту у 0,75%.

Також відповідачем не застосовано передбачену пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкову пільгу та нараховано податок на всю площу нерухомого майна.

Таким чином, за висновками суду першої інстанції загальна база оподаткування становить 384, 6 - 60 = 324, 6 кв.м., податок - 324, 6 кв.м. х 24 грн.= 7790,4 грн.

Питома вага по чотирьох об`єктах становить:

32,7 кв.м./324, 6 кв.м. = 0, 085;

113, 8 кв.м./324, 6 кв.м. = 0, 296;

124, 3 кв.м/324, 6 кв.м. = 0, 323;

113, 8 кв.м./324, 6 кв.м. = 0, 296.

Податок по окремим об`єктам нерухомості становить:

32,7 кв.м. - 662, 18 грн.;

113, 8 кв.м. - 2 305, 96 грн.;

124, 3 кв.м - 2 516, 3 грн.;

113, 8 кв.м. - 2 305, 96 грн.

Виходячи з такого, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині, що перевищує вказані суми.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 20 червня 2022 року на предмет дотримання норм матеріального та процесуального права, у межах доводів та аргументів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини у сфері справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано статтею 266 ПК України.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктом 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Податковим органом на виконання вимог пп.266.3.2 статті 266 ПК України згідно з даними ІТС «Податковий блок» проведено нарахування податку на нерухоме майно за 2018 рік на об`єкти житлової нерухомості, належні на праві власності ОСОБА_1 .

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923) затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Києві (далі - Положення №242/5629).

Відповідно до пункту 5.1 Положення №242/5629 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

ОСОБА_1 є власником житлових приміщень (квартир) за адресами: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,7 кв.м.; АДРЕСА_2 , загальною площею 113, 8 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 124, 3 кв.м; АДРЕСА_4 , загальною площею 113,8 кв.м.

Пунктом 5.2 Положення №242/5629 визначено ставку податку для об`єктів житлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності), тип об`єкту «Інші» у розмірі 1%.

Згідно з рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (зі змінами та доповненнями) визначено ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних і юридичних осіб, встановлюється у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 року (3 723,00 грн), або 37,23 грн за 1 кв.м. бази оподаткування.

На 2018 рік Київська міська рада не встановлювала понижувальний коефіцієнт 0,75, тому такий діяв виключно з 01 січня по 31 грудня 2017 року. Ставки податку при цьому залишилися на рівні 2016 року.

Виходячи з такого оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями правомірно нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 за період 2018 року із застосуванням стави податку 1 %.

Окрім того, відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи-платника податку, зменшується, зокрема: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв.м.

Відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема: за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до пп. «а» або «б» п.266.4.1 п. 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Відтак, базою оподаткування об`єктів нерухомості, належних ОСОБА_1 , є загальна площа об`єктів нерухомості: 32,7 + 113,8 + 113,8 + 124,3 = 384,6 кв.м.

Виходячи з положень пп.266.4.3 п.266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку для фізичних осіб не застосовуються до об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, тобто 300 м2 (60 м2 х 5).

Розрахунок податку на нерухоме майно відбувається таким чином: загальна площа оподаткування становить 384,6 м2 тобто перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, відповідно для кожного об`єкта оподаткування визначається питома вага:

124,3 кв.м./384,6 кв.м. = 0,.323

113,8 кв.м./384,6 кв.м. = 0,296

113,8 кв.м./384,6 кв.м. = 0,296

32,7 кв.м./384,6 кв.м.= 0,085

Відповідно податок розраховано таким чином: загальна площа оподаткування х питома вага х ставка податку, а саме:

384,6 х 0,323 х 37,23 = 4 627,69 грн

384,6 х 0,296 х 37,23 = 4 236,77 грн

384,6 х 0,296 х 37,23 = 4 236,77 грн

384,6 х 0,085 х 37,23 = 1 217,42 грн

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що до об`єктів оподаткування, належних ОСОБА_1 на праві власності, не застосовується пільга, оскільки площа таких об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, тобто 300 кв.м.

Отже, суд першої інстанції не дослідив у достатній мірі усіх обставин у цій справі, не врахував змін у чинному законодавстві на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві та зазначає, що вищенаведені висновки суду першої інстанції спростовуються доводами апелянта.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні, достатні та переконливі докази у підтримку своєї позиції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року у справі №640/110317/19 скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк