Справа № 140/14539/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 140/14539/21 пров. № А/857/10589/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Ковельської міської ради, Виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Андрусенко О.О.,

час ухвалення рішення 15:20:32,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 06 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Ковельської міської ради, Виконавчого комітету Ковельської міської ради, в якому просив: визнати дії щодо відмови у реєстрації договору оренди житлового приміщення від 01 травня 2021 року неправомірними, а рішення про відмову в реєстрації договору оренди житлового приміщення від 01 травня 2021 року, оформлене листом від 25 травня 2021 року, протиправним; зобов`язати Виконавчий комітет Ковельської міської ради зареєструвати договір оренди житлового приміщення від 01 травня 2021 року; стягнути з Виконавчого комітету Ковельської міської ради моральну шкоду у розмірі 1500000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 травня 2021 року звернувся до Центру надання адміністративних послуг із заявою зареєструвати договір оренди житлового приміщення по АДРЕСА_1 , укладений між ним та його дочкою ОСОБА_2 , яка тимчасово не проживає за вказаною адресою, на підставі статті 158 Житлового кодексу України (далі ЖК України), якою передбачено, що договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Однак, на вказану заяву отримав лист-відповідь від 25 травня 2021 року, в якому не вказано, що йому відмовлено у реєстрації договору оренди житлового приміщення, але з тлумачення самої відповіді зрозуміло, що такий договір оренди так і не був зареєстрований відповідно до статті 158 ЖК України. Вказує, що посилання у вказаній відповіді начальника Центру надання адміністративних послуг на статті 793, 794 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є безпідставним, оскільки у вказаних нормах йдеться про реєстрацію будівлі споруд, а не про реєстрацію частки співвласника квартири, яка здається в оренду на правах свідоцтва про власність; у даному випадку всі відносини між співвласниками регулюються статтями 150, 158 ЖК України. Зазначає, що неправомірні дії відповідача викликають у нього відчуття відчаю, душевний неспокій, образу, сором, а тому він перебуває у стресовому стані, крім того, змушений витрачати значну кількість свого особистого часу на оскарження неправомірних дій відповідача, на відвідування судових установ, адвокатів, тощо; сам факт незаконної поведінки органу місцевого самоврядування має наслідком певні переживання, хвилювання за свою репутацію, викликає нервозність, тобто тягне за собою моральні страждання, а тому просить стягнути з Виконавчого комітету Ковельської міської ради моральну шкоду у розмірі 1500000,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Ковельської міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 травня 2021 року про реєстрацію договору оренди житлового приміщення по АДРЕСА_1 , на підставі статті 158 Житлового кодексу України. Зобов`язано Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Ковельської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 травня 2021 року про реєстрацію договору оренди житлового приміщення по АДРЕСА_1 , на підставі статті 158 Житлового кодексу України, та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Центр надання адміністративних послуг не прийняв жодного рішення за заявою позивача від 17 травня 2021 року, як це передбачено Законом України «Про адміністративні послуги» - за наслідками розгляду звернення про надання адміністративної послуги приймається рішення про надання такої послуги або про відмову в її наданні (частина 4 статті 10 Закону) або про відмову в задоволенні заяви суб`єкта звернення (пункт 3 частини 4 статті 13 Закону). У даному випадку має місце протиправна бездіяльність Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради щодо розгляду заяви позивача, у зв`язку з чим таку бездіяльність слід визнати протиправною. Ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Центру надання адміністративних послуг повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Стосовно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то рішення мотивоване тим, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наведених позивачем доводів за обставин цієї справи недостатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивач не подав жодних доказів на підтвердження моральної шкоди.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині. Зокрема, зазначає, що сам факт незаконної поведінки органу місцевого самоврядування має наслідком переживання, хвилювання за свою репутацію, викликає нервозність, тобто тягне за собою моральні страждання. Вказує, що розмір завданої моральної шкоди обгрунтований з урахуванням того, що він інвалід першої групи з гострою серцевою недостатністю і такі хвилювання від прочитаної відповіді викликали у нього глибоке почуття несправедливості і підтверджують знущання над ним посадової особи, яка дала таку відповідь. Звертає увагу на те, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що він не зазнав страждань та приниження, а, отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Представником відповідача Виконавчого комітету Ковельської міської ради, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність завдання йому моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача. Вважає, що суд першої інстанції дійшов справедливого висновку, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обгрунтувати заподіяну йому такої шкоди, зокрема пояснити, в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення в частині задоволення позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, позивачем, крім норм права, не зазначено жодних обгрунтувань моральної шкоди, не вказано у чому саме полягали його моральні страждання, душевні переживання та не надано доказів на підтвердження завдання моральної шкоду.

Позивач також не надав належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями та діями відповідача, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.

У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З вищенаведеного слідує, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведених позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі доводів за обставин цієї справи недостатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивач не подав жодних доказів на підтвердження моральної шкоди, крім того, із позовної заяви та апеляційної скарги неможливо зрозуміти, чому саме позивач обрахував свою моральну шкоду у розмірі 1500000,00 грн, а не в іншому розмірі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з Виконавчого комітету Ковельської міської ради на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 140/14539/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 10 листопада 2022 року.