Справа № 640/29580/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в м. Києві про переведення її на пенсію за віком;

-зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві призначити пенсію за віком відповідно до п.1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2017-2019 роки у розмірі 7763,17 грн. з 26.08.2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач мав призначити пенсію позивачу, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, і показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ПФУ в м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На переконання апелянта, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

За твердженнями представника апелянта, оскільки позивачка перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в місті Києві та отримувала пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про Національний банк України» та згідно до заяви від 26 серпня 2020 року її було переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який залишається таким, що враховується під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Таким чином, за твердженнями представника апелянта, застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) по Україні, що враховується при первинному призначенні пенсії у 2020 році неможливо, оскільки це суперечить чинному законодавству.

З цих та інших підстав апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як вважає, що висновки, зроблені судом під час розгляду справи не досліджені належним чином та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не погоджується з правовою оцінкою фактичних обставин справи, даними судом першої інстанції.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління ПФУ в м. Києві., призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 19 жовтня 2022 року.

Від ОСОБА_1 до суду 17.10.2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в місті Києві. У 2003 році позивачці була призначена пенсія на підставі вимог Закону України «Про Національний банк України» із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

ОСОБА_1 26.08.2020 року звернулась із заявою до Головного управління ПФУ м. Києві про призначення їй пенсії за віком на підставі п.1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачка додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії за віком про заробітну плату від 18.08.2020 року N 60-0034/645 та N 60-0034/644.

Рішенням Головного управління ПФУ в м. Києві від 27.08.2020 року № 36 було перераховано пенсію позивачки відповідно до вимог Закону №1058-IV, як пенсія за віком.

11.09.2020 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком на підстав п.1 статті 40 Закону №1058-IV з врахуванням довідок № 60-0034/644 та № 60-0034/645 про її заробітну плату від 18.08.2020 року.

Листом від 24.09.2020 року № 21707-23673/П-02/8-2600/20 відповідач повідомив позивачку, що вона отримує пенсію за віком згідно вимог Закону № 1058-IV і що після проведення перевірки довідок № 60-0034/644 та № 60-0034/645 про її заробітну плату від 18.08.2020 року, буде здійснено перерахунок пенсії.

Вважаючи дії відповідача щодо неправильного обрахування пенсії за віком на підставі заяви, позивачка звернулася до адміністративного суду із позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (надалі - Закон України №1058-ІV), пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини четвертої статті 64 Закону №679-ХІV, в редакції, що діяла на дату призначення позивачу пенсії у 2003 році, службовці Національного банку прирівнювались до державних службовців, і до них повинні застосовуватись норми Закону №889-VІІІ, якщо цей Закон не встановлює іншого. Новою редакцією Закону N 889-VIII, яким було внесено зміни до Закону України "Про державну службу", вказану норму було виключено, але працівники Національного банку України, яким було оформлено пенсію на підставі старої норми Закону№889-VІІІ, не були позбавлені статусу пенсіонерів, які вийшли на пенсію, як державні службовці.

Згідно п.1 статті 90 Закону N 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що початково позивачці була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про Національний банк України», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивачка у 2020 році звернулася вперше.

Тобто, в даному випадку відбувається не переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах дії Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а фактичне її призначення відповідно до вказаного Закону.

Згідно із частиною другою статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+Кз3+...+Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи приписи частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2020 році мав застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 317/4184/16, від 31 травня 2019 року у справі № 344/7053/17 та № 263/16495/16-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Колегія суддів звертає увагу, що в резолютивній частині рішення суду допущено помилку щодо дати проведення перерахунку та виплати позивачці пенсії за віком, а саме: з 26.06.2020 року. Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що перерахунок та виплату необхідно здійснити з дати звернення до Головного управління ПФУ в м. Києві, тобто з 26.08.2020 року. Зазначена помилка не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки може бути виправлена судом, який ухвалив рішення.

При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко