Справа № 755/6960/22
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/6960/22 Суддя (судді) першої інстанції:Хромова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Шелест С.Б. та суддів Мєзєнцева Є.І., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

ВСТАНОВИЛА:

Громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної Служби у м. Києві та Київській області (далі також - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної Служби у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 про повернення позивача до країни походження або третьої країни як такого, що прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Позивачем зазначено, що строк посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , на підставі якої ОСОБА_1 у законний спосіб проживала на території України закінчився 03.03.2022. У зв`язку із запровадженням воєнного стану та веденням бойових дій у регіоні її проживання, вона разом з родиною змушена була виїхати до іншого міста. Після повернення у м. Вишгород Київської області 08.07.2022 звернулась до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з проханням продовжити термін її перебування в Україні шляхом обміну або продовження дії посвідки на тимчасове перебування, однак в усній формі їй було відмовлено в цьому та накладено штраф в розмірі 5 100,00 грн за проживання за документами, термін дії яких закінчився. Позивачем зауважено, що сума штрафу сплачена нею 11.07.2022 добровільно та у повному обсязі. 26.07.2022 ОСОБА_1 повторно звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, однак їй повідомлено, що 08.07.2022 стосовно неї винесено рішення про примусове повернення до країни походження.

ОСОБА_1 зазначає, що про розгляд та ухвалення спірного рішення її не повідомлено, перекладача не запропоновано, копію рішення їй не надано.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову.

04.11.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання, призначене на 09.11.2022, представник відповідача не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, в силу положень частини другої статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 2 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.07.2022 головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Савченко М.В. відносно громадянки Республіки Азербайджану ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколом 08.07.2022 о 12:00 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянку Азербайджану ОСОБА_1 , 01.11.1978, яка порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає за документами, термін дії яких закінчився. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 . У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП та право користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, що підтверджено її підписом. Крім того, в протоколі зазначено, що переклад протоколу за участі перекладача ОСОБА_9 (чоловіка позивача), зазначено його підпис та особисті дані.

08.07.2022 відносно громадянки Республіки Азербайджану ОСОБА_1 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Петровим Д.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.

Згідно з письмовими поясненнями позивача, відібраними головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М., громадянка Азербайджану ОСОБА_1 пояснила, що до України прибула 13.03.2019 через ПП «Славутич» до свого чоловіка, громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб з яким зареєстровано 16.11.2016 (свідоцтво про шлюб - Серія НОМЕР_2 ). Документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії з 04.03.2021 до 03.03.2022. Документи для повторного оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні не подавала. За продовженням термінів перебування, отримання дозволу на імміграцію в України, отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до органів Державної міграційної служби не зверталась.

Рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 08.07.2022 встановлено порушення позивачем вимог статей 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) та пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився, у зв`язку з чим вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Азербайджану ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути Україну у термін до 18.07.2022.

Вказуючи на протиправність зазначеного рішення, як такого, що прийнято без урахування введення в Україні воєнного стану, що обумовило затримку позивача у зверненні до органів Державної міграційної служби, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 про повернення позивача до країни походження або третьої країни, як такого, що прийнято за наявності факту вчинення позивачем дій, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Судом першої інстанції зазначено про необґрунтованість посилання позивача на відсутність у неї можливості вчасного звернення до органів Державної міграційної служби із заявою для повторного оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні чи продовження термінів перебування. Так, судом зауважено що з повідомлення з Урядового порталу від 19.05.2022, вбачається, що з 15.03.2022 органи та підрозділи ДМС, які знаходяться в безпечних районах, де не ведуться активні бойові дії, відновлюють роботу з прийому та надання адміністративних послуг, зокрема посвідок на постійне та тимчасове проживання. Серед переліку відділів вказано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Згідно з позицією суду зазначене свідчить про те, що станом після 15.03.2022 позивач мала можливість звернутись до відповідача із відповідною заявою для оформлення документів на законне перебування в Україні. Судом також зауважено, що позивачем не надано суду жодних доказів виїзду її з постійного місця проживання у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Позивачем зауважено, що з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України вона із родиною змушена була виїхати до Одеської області. Позивачем зауважено, що у період з 01.03.2022 по 06.07.2022 вона знаходилась на амбулаторному лікуванні в КНП «Татарбунарська БЛ» ТМР із діагнозом «закритий перелом п`яткової кістки», у зв`язку з чим позивач не могла вільно пересуватися та повернутися до місця постійного проживання. На підтвердження зазначених обставин, апелянтом до апеляційної скарги додано довідку комунального некомерційного підприємства «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» Татарбунарської міської ради від 13.10.2022 №1611.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною п`ятнадцятою статті 4 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання є, зокрема, заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Відповідно до частини третьої статті 5-1 Закону №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

За правилами пункту 5 частини першої статті 5-1 Закону №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для певних категорій іноземців та осіб без громадянства становить 1 рік.

Згідно з частиною другою статті 5-3 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Іноземець або особа без громадянства подає заяву про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та відповідні документи, визначені цим Законом та Кабінетом Міністрів України, особисто або через свого представника на підставі довіреності до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. (частина перша статті 5-5 Закону №3773-VI).

Частиною третьою статті 5-5 Закону №3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства отримує посвідку на тимчасове проживання особисто.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Аналогічні підстави для прийняття рішення про повернення іноземця в країну походження або третю країну передбачені пунктом 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуване позивачем рішення від 08.07.2022 про повернення в країну походження або третю країну прийнято відповідачем, у зв`язку з порушенням ОСОБА_11 законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився.

Перевіряючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, у тому числі, щодо його обґрунтованості та пропорційності, колегія суддів виходить за наступного.

Як вбачається з посвідки на тимчасове проживання позивача №349 дата закінчення строку її дії - 03.03.2022. Згідно з поясненнями позивача з метою врегулювання її правового статусу у зв`язку із закінченням строку дії посвідки, вона звернулася до відповідача особисто 08.07.2022.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що частиною другою статті 5-3 Закону №3773-VI встановлено строк для подання документів для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання - не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії. У той же час, позивач, як іноземець, не позбавлена можливості звернутися до відповідача із заявою за продовженням термінів перебування, отримання дозволу на імміграцію в України, отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні тощо, що не обмежується строком, встановленим частиною другою статті 5-3 Закону №3773-VI.

Таким чином, у період до 03.03.2022 позивач була такою, що на законних підставах перебувала на території України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 та 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 19 квітня 2022 року № 7300, від 17 травня 2022 року №341 строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи те, що на момент закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання - 03.03.2022, в Україні було введено воєнний стан, який супроводжувався активними бойовими діями як на території місця проживання позивача - м. Вишгород Київської області, так і на території місця розташування територіального центру Державної міграційної служби - м. Київ, які включали в себе, у тому числі, і масштабні ракетні обстріли, що становили загрозу життю та здоров`ю позивача, а також зважаючи на те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень із зазначених причин також не здійснював свої управлінські функції, у тому числі, з організації особистого прийому громадян, іноземців та осіб без громадянства, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що пропуск позивачем строку на продовження термінів перебування на території України на законних підставах на момент закінчення строку дії посвідки - 03.03.2022, відбувся з незалежних від позивача та відповідача причин.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, згідно з повідомленням Урядового порталу від 19.05.2022 органи та підрозділи ДМС, які знаходяться у безпечних районах, де не ведуться активні бойові дії, відновлюють роботу з прийому та надання адміністративних послуг з 15.03.2022. Серед переліку таких територіальних підрозділів ДМС значиться, у тому числі, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Враховуючи те, що відповідне повідомлення про відновлення роботи територіальних підрозділів ДМС опубліковано лише 19.05.2022, позивач у період до 19.05.2022 мала обгрунтовані підстави вважати, що робота органів та територіальних підрозділів ДМС є такою, що не відновлена.

Згідно з поясненнями позивача, до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вона звернулася особисто 08.07.2022, після повернення до постійного місця проживання до м. Вишгород.

На підтвердження неможливості звернення до відповідача із заявою про продовження термінів перебування на території України у період до 08.07.2022 позивачем до суду апеляційної інстанції надано довідку комунального некомерційного підприємства «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» Татарбунарської міської ради від 13.10.2022 №1611, згідно з якою ОСОБА_1 у період з 01.03.2022 по 06.07.2022 знаходилась на амбулаторному лікуванні в КНП «Татарбунарська БЛ» ТМР із діагнозом «закритий перелом п`яткової кістки».

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що зазначені документи позивачем суду першої інстанції не надавалися та, відповідно, судом першої інстанції не оцінювалися. Втім, суд першої інстанції, вказуючи на недоведеність з боку позивача будь-якими доказами обставин, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги, зокрема, в частині перебування поза межами постійного місця проживання у період до липня 2022 року, не був позбавлений можливості з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі витребувати від позивача відповідні докази з власної ініціативи.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що згідно з довідкою комунального некомерційного підприємства «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» Татарбунарської міської ради від 13.10.2022 №1611 (Одеська області) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01.03.2022 по 06.07.2022 знаходилась на амбулаторному лікуванні в КНП «Татарбунарська БЛ» ТМР із діагнозом «закритий перелом п`яткової кістки».

Надаючи правову оцінку додатково встановленим обставинам, колегія суддів зауважує, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні не є обставиною, яка об`єктивно перешкоджала позивачеві звернутися до відповідача із заявою про продовження строку перебування на території України, зокрема, через уповноваженого представника. Втім, колегія суддів враховує, що положення статті 5-5 Закону №3773-VI передбачають, зокрема, отримання посвідки на тимчасове проживання особисто. Так само, вчинення правочину на представництво інтересів позивача іншою особою передбачає особисту присутність довірителя. Враховуючи характер травми позивача, належна реалізація її прав та виконання обов`язків були суттєво обмеженими.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивач з метою врегулювання її правового статусу добровільно 08.07.2022 звернулася до органів ДМС України, що підтверджується, зокрема, даними протоколу про адміністративне правопорушення в частині зазначення місця виявлення позивача - АДРЕСА_1 , що відповідає адресі місцезнаходження територіального органу ДМС України.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 з 16.11.2016 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином України - ОСОБА_12 . Згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , копія та переклад якого міститься в матеріалах справи, подружжя має доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має посвідку на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відносини позивача з членами його сім`ї, зокрема, дитиною та чоловіком, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (пункт 65 постанови у справі «Нунез проти Норвегії» (Nunez v. Norway) від 28 червня 2011 року (заява №55597/09).

Як вбачається із оскаржуваного рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження чи третьої країни обставини пропуску позивачем строку подання заяви до відповідача, серед яких: ведення на території України активних бойових дій, що супроводжувались, у тому числі, ракетними обстрілами, наявність травми позивача, її характер, а також обставини сімейного статусу позивача, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не досліджувались та не оцінювались.

У той же час, зважаючи на суворий характер негативних наслідків для позивача за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у вигляді примусового повернення до країни походження або третьої країни, вказані обставини є суттєвими та мали бути враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, як такі, що істотно обмежували можливість виконання позивачем обов`язків, передбачених Законом №3773-VI.

Колегія суддів зауважує, що застосування до позивача негативних наслідків у вигляді примусового повернення до країни походження або третьої країни має бути співмірне із характером вчиненого позивачем порушення, а також спрямоване на досягнення цілей, для яких відповідачу відповідні повноваження надані.

Колегія суддів також враховує, що відповідачем не обґрунтовано вчинення позивачем будь-яких дій, що суперечили б інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку або ж створювали загрозу порушення прав та інтересів громадян України. В матеріалах справи також відсутні докази асоціальної чи протизаконної характеристики позивача.

З урахуванням викладеного, зважаючи на необхідність дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень при прийнятті принципів пропорційності, розсудливості та обґрунтованості, колегія суддів апеляційного суду, з огляду на встановлені обставини справи у їх сукупності, дійшла висновку про передчасність рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної Служби у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , як такого, що прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За вказаних обставин, позиція суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття заходів судового захисту прав позивача є помилковою.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового рішення, про задоволення позову.

Керуючись статтями 71, 77, 241, 242, 272, 288, 311, 313, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної Служби у м. Києві та Київській області від 08.07.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення та може бути оскаржена, з урахуванням положень статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді Є.І. Мєзєнцев

О.Є. Пилипенко