Справа № 580/4307/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року справа № 580/4307/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного фактичного остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

- стягнути з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, за період з 11.12.2018 по 19.08.2022 в сумі 454 855,64 грн. (чотириста п`ятдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 64 коп.).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що проходив військову службу та звільнений із Управління Служби безпеки України в Черкаській області 10.12.2018р., однак індексацію було виплачена не у день звільнення з військової служби, а на підставі рішення суду у справі №580/9170/21 лише 19.08.2022р. Позивач зазначає, що враховуючи зміст ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, вважає, що період часу з дати звільнення по фактичний день виплати - є часом затримки розрахунку при звільненні. Ненарахування та невиплата відповідачем індексації у день звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, в зв`язку з чим у відповідності до вимог КзПП та Постанови КМУ №100 просить стягнути з відповідача грошові кошти за весь час затримки виплати належних працівникові сум.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.10.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26.10.2022р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що у справі № 580/5768/20 уже було вирішено питання кваліфікації дій Управління та їх наслідків щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби 10.12.2018 року, зокрема, щодо правовідносин між сторонами періоду з 11.12.2018 по 23.11.2020. Вважає, що тривалість у часі звернення до суду після звільнення, є причиною зростання розміру середнього заробітку, за умови, що позовна діяльність за іншими вимогами здійснювалася, заявлені у справі нові вимоги про стягнення середнього заробітку належить оцінювати виключно як спосіб збагачення за рахунок роботодавця. Також вказано, що оскільки предметом спору у справі № 580/9170/21 є застосування іншого місяця обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації грошового забезпечення, предмет цього спору не є тотожним предмету спору про розмір належних при звільненні сум. Звернуто увагу, що спір про стягнення середнього заробітку у зв`язку з виплатами на виконання судових рішень у справах №580/3287/21 та № 580/9170/21 не підпадають під регулювання ст. 117 КЗпП України, а дата 19.08.2022р. виконання судового рішення у справі № 580/9170/21 не є датою остаточного розрахунку згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України та не утворює сукупність щодо виплати індексації, проведеної 28.09.2021 на виконання судового рішення у справі №580/3287/21. Крім того, вказано про неспівмірність заявленої суми стягнення, а також, що чинна редакція ст. 117 КзПП обмежує період стягнення у шість місяців. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки виплата коштів на виконання судового рішення у справі №580/9170/21 не утворює сукупність щодо виплати індексації грошового забезпечення, проведеної на виконання судового рішення у справі № 580/3287/21.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу в управлінні Служби безпеки України в Черкаській області з 01.01.2001 по 10.12.2018, звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Управління Служби безпеки в Черкаській області згідно наказу від 10.12.2018 №129-ос.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.01.2022р. у справі №580/9170/21, зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області перерахувати та виплатити з урахуванням виплаченої суми ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно, застосувавши січень 2008 року, як місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (так званий «базовий місяць»).

Вказане рішення суду набрало законної сили, за наслідками апеляційного оскарження, - 20.07.2022р.

19.08.2022р., на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.01.2022р. у справі №580/9170/21, відповідачем проведено виплату позивачу індексації в сумі 77881,33 грн., що підтверджується випискою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" та платіжним доручення №2255 від 18.08.2022р. (наявні в матеріалах справи).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з виплати індексації при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців Збройних Сил України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі Збройних Сил України.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення 10.12.2018р.

Суд встановив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.01.2022р. у справі №580/9170/21, встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо необхідності при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно застосувати січень 2008 року, як місяць для обчислення індексу споживчих цін, для розрахунку індексації грошового забезпечення (так званий «базовий місяць»).

Виплату позивачу індексації, на виконання рішення суду у справі №580/9170/21 здійснено - 19.08.2022р.

При цьому, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення за період служби з 01.12.2015 до 28.02.2018р. із застосування базового місяця при її нарахуванні січень 2008 року, є коштами, що належали до виплати позивачу на день його звільнення зі служби. Право на отримання вказаної виплати у позивача виникло у зв`язку з проходженням відповідачем військової служби.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. За змістом вказаного судового рішення якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

На підставі вищевикладеного, судом вбачається, що період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації становить з 11.12.2018р. (наступний за днем звільнення день) до 18.08.2022р. (виплата здійснена 19.08.2022р.)

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, слід зазначити, що позивач звернувся до суду 19.09.2022р. (згідно конверту), тобто у місячний строк встановлений ст. 122 КАС України із дня фактичної виплати (19.08.2022р.) коштів індексації на виконання рішення суду у справі №580/9170/21, у зв`язку із чим даний позов подано у межах строків встановлених КАС України.

Доводи відповідача стосовно того, що у справі №580/5768/20 вже вирішено питання кваліфікації дій Управління та їх наслідків щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби, суд вважає необгрунтованими, оскільки правовідносини у вказаній справі стосувались іншого періоду з 11.12.2018р. по 23.11.2020р. та стосувались іншої виплати, на момент розгляду вищевказаної справи не існувало обставин, що слугують предметом розгляду у справі, що розглядається. Крім того, у справі №580/5768/20 позовну заяву позивача було залишено без розгляду.

З приводу позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у розмірі 454 855,64 грн. суд зазначає наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100.

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки УСБУ в Черкаській області про грошове забезпечення позивача, розмір щомісячного грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці перед звільненням (жовтень-листопад 2018 року) становить 20710,56 грн.

Таким чином, для обчислення середнього заробітку необхідно застосовувати показник 339,52 грн. в день (20710,56 грн./61 календарний день у жовтні-листопаді 2018 року).

Як встановлено вище судом, період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати щодо виплати індексації становить з 11.12.2018р. (наступний за днем звільнення день) до 18.08.2022р. (виплата здійснена - 19.08.2022р.) та становить календарні 1347 днів.

Тобто, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації складає 457 333,44 грн. (339,52 грн. х 1347 днів затримки).

Разом з тим, як встановлено вище судом, сума невиплачених коштів індексації, що належала виплаті позивачу при звільненні та виплачена на виконання рішення суду у справі №580/9170/21/21 становить 77881,33 грн.

При визначенні розміру стягнення середнього заробітку за час затримки, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд зазначає, що обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації (457 333,44 грн.) є істотно більшим, аніж виплачена, на виконання рішення суду, індексація (77881,33 грн.), що в свою чергу не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, у зв`язку із чим суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принципи пропорційності та співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, суд врахував, що згідно ст. 117 КзПП (у редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022) встановлює, що розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за шість місяців.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 61792,64 грн. (339,52 грн. х 182 дні (6 місяців).

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1,3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 4548,56 грн, що підтверджується квитанцією від 30.09.2022р. №92, наявного в матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 618,15 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із індексації грошового забезпечення.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 240, код ЄДРПОУ - 20001740) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із індексації грошового забезпечення за період служби з 01.12.2015р. до 28.02.2018р. в сумі 61792 (шістдесят одну тисячу сімсот дев`яносто дві) грн. 64 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 240, код ЄДРПОУ - 20001740) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 618 (шістсот вісімнадцять) грн. 15 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО