Справа № 520/9268/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 р.Справа № 520/9268/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області Ваца Олексія Івановича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, 61022, повний текст складено 08.04.22 року по справі № 520/9268/18

за позовом Заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області , Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області , Державної казначейської служби України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Заступник начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області Вац Олексій Іванович (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, перший відповідач) та Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області (далі по тексту Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, другий відповідач), в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, прийнятих судом, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо пропозиції заступнику начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_1 переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області;

- визнати протиправними дії Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, вчинені з моменту реорганізації Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо переведення у Головному управлінні державної фіскальної служби у Харківській області державних службовців без обов`язкового проведення конкурсу на посади, які рівнозначні або нижчі посади заступника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, без врахування переважного права на залишення на роботі заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_1 ;

- визнати дії Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо попередження заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_1 про наступне вивільнення протиправними;

- визнати дії Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо направлення заступнику начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області Вацу Олексію Івановичу Повідомлення - пропозиції про переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області протиправними;

- зобов`язати Головне управління державної фіскальної служби у Харківській області утриматись від вчинення дій щодо вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області;

- зобов`язати Київську об`єднану державну податкову інспекцію м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області утриматись від вчинення дій щодо вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області та Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо непереведення позивача без обов`язкового проведення конкурсу у зв`язку з реорганізацією Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області шляхом приєднання до Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області на рівнозначну посаду у Головному управлінні державної фіскальної служби у Харківській області;

- зобов`язати Головне управління державної фіскальної служби у Харківській області та Київську об`єднану державну податкову інспекцію м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області перевести позивача без обов`язкового проведення конкурсу у зв`язку з реорганізацією Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області шляхом приєднання до Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області на рівнозначну посаду у Головному управлінні державної фіскальної служби у Харківській області;

- стягнути з Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області на мою користь 250000 (двісті п`ятдесят тисяч гривень) на відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної його протиправними діями та бездіяльністю;

- стягнути з Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області на користь позивача 250000 (двісті п`ятдесят тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної її протиправними діями та бездіяльністю;

- стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України у Харківській області з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030 на користь позивача 500000 (п`ятсот тисяч гривень) - у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області та Київської об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області.

Позов обґрунтовано незгодою позивача з діями Київської ОДПІ щодо направлення листа №397/в/20-31-04-28 від 20.09.2018 «Про направлення попередження про наступне вивільнення та повідомлення - пропозиції» за підписом неуповноважених осіб - голови комісії з реорганізації Київської ОДПІ ОСОБА_2 та начальника ГУ ДФС у Харківській області Рибакова М.В., оскільки, враховуючи, що займана ОСОБА_1 посада заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області належить до номенклатури Голови ДФС України, виключно останній є суб`єктом призначення та звільнення з цієї посади, а також особою уповноваженою направляти та підписувати позивачу пропозиції для переведення.

Вважає, що в порушення статті 42 КЗпП України при здійсненні реорганізації Київської ОДПІ та скороченні чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації праці не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, особи з інвалідністю та батька малолітньої дитини.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 по справі № 520/9268/18 залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі по тексту ГУ ДКСУ у Харківській області) та Державну казначейську службу України (далі по тексту ДКС України) в якості співвідповідачів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/2968/18 в задоволенні адміністративного позову Заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області Ваца Олексія Івановича до Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області та Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/2968/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновок службового розслідування від 30.11.2018, проведеного Міжрегіональним управлінням Національного агентства з питань державної служби у Харківській та Сумській областях відносно начальника ГУ ДФС у Харківській області Рибакова М.В., на який послався суд першої інстанції, не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки складений відносно фізичної особи, яка не бере участі у справі, отже, отриманий відповідачами з порушенням закону. Вказаний висновок не є вироком або рішенням суду, які обов`язкові для врахування, крім того, він не існував на час виникнення спірних відносин, оскільки складений після вчинення відповідачами оскаржуваних позивачем дій (до 20.09.2018). Однак, судом першої інстанції було покладено в основу рішення саме цей висновок, незважаючи на те, що встановлені цим висновком обставини підлягають доказуванню в загальному порядку.

Наполягає, що судом першої інстанції при взятті до уваги факту відкликання відповідачем протиправного повідомлення-пропозиції позивачу роботи в іншій місцевості, що свідчить про визнання відповідачами позову, всупереч наведеному не визнано такі дії протиправними та не стягнуто на користь позивача завданої ними моральної шкоди.

Стверджує, що судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі Головного управління Державної казначейської служби в Харківській області, незважаючи на те, що позивачем було заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди, і розгляд цих вимог є неможливим без участі органів Державного казначейства.

Зазначив, що ГУ ДФС у Харківській області протиправно посилається на відсутність щорічної оцінки, як на причину неможливості визначити рівень кваліфікації та продуктивність праці позивача за 21 рік роботи та інші переваги, передбачені Кодексом законів про працю України (освіту, ранг, звання, групу оплати праці, підвищення кваліфікації, виконання обов`язків на вищих посадах, заохочення, склад сім`ї, інвалідність, звання ветерана праці, трудове каліцтво тощо), оскільки критерії щорічного оцінювання державного службовця не мають безпосереднього відношення до визначення права на переважне залишення на роботі. При цьому, висновки доповідної записки начальника управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Харківській області Юрченко В.П. щодо відсутності можливості оцінити продуктивність праці та кваліфікацію позивача суперечать змісту подання щодо призначення позивача на посаду від 18.07.2017, в якому зазначено про високу кваліфікацію та професійні якості позивача. З огляду на вищевикладене, вважає, що рішення суду ґрунтується на завідомо неправдивих висновках службового розслідування та складеній шляхом службового підроблення доповідній записці.

Звертає також увагу, що в порушення статті 42 КЗпП України при здійсненні реорганізації Київської ОДПІ та скороченні чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації праці, відповідачами не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, особи з інвалідністю та батька малолітньої дитини. З огляду на викладене, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник ГУ ДФС у Харківській області в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Пояснив, що всі обставини, які передували направленню повідомлення про наступне вивільнення та вчиненню дій щодо переведення ОСОБА_1 на іншу роботу, викладені у висновку Національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях від 30.11.2018 (відсутність фактично відпрацьованого робочого часу починаючи з березня 2012 року, не проходження курсів підвищення кваліфікації протягом останніх 17 років, не прибуття до управління по роботі з персоналом для визначення місця подальшого проходження служби, тощо), що не заперечуються самим ОСОБА_1 в документах, які подавались ним до суду, та в сукупності досліджувались Комісією у висновку Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях за результатами службового розслідування стосовно ОСОБА_3 , 1970 року народження, начальника Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області (керівника державної служби) від 30.11.2018, яким підтверджено відсутність протиправності в діях відповідачів по направленню позивачеві листів та пропозицій про переведення, підписані нібито неуповноваженими особами.

На переконання ГУ ДФС у Харківській області, для встановлення наявності у працівників підпорядкованих ДПІ переважного права на залишення на роботі Управлінням по роботі з персоналом ГУ ДФС у Харківській області доповідною запискою від 21.08.2018 було доведено до відома начальника ГУ ДФС у Харківській області інформацію щодо рівня кваліфікації та продуктивності праці в розрізі кожної посадової особи ОДПІ м. Харкова та області, які обіймали посади заступників начальника ДПІ. Така інформація щодо позивача була надана з урахуванням постійного перебування ОСОБА_1 у відпустках та на лікарняних, а за 2012-2013 роки відповідно до наявної інформації у керівників апелянта за цей період. Також було взято до уваги, що з моменту призначення 31.07.2017 на посаду заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області позивач жодного дня не працював.

Пояснив, що відкликання відповідачем повідомлення-пропозиції про направлення на роботу в іншу місцевість відбулося ще до призначення справи до розгляду по суті в суді першої інстанції та до проведення підготовчого засідання у справі, а тому вказане повідомлення не несе жодних негативних наслідків для позивача. Враховуючи викладене, вважає безпідставними доводи позивача про наявність обов`язку у суду першої інстанції визнавати дії відповідачів протиправними та стягувати на користь позивача моральну шкоду за вказаних обставин.

З огляду на необґрунтованість основних позовних вимог щодо оскарження дій та бездіяльності відповідачів та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення похідних вимог про стягнення моральної шкоди, вважає необґрунтованими твердження позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відхилення клопотання про залучення до участі у справі ГУ ДКСУ в Харківській області, оскільки необхідність у залученні вказаного співвідповідача була відсутня.

Другий, третій та четвертий відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019 зупинено провадження у справі № 520/9268/18 замінено відповідача - Київську об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на правонаступника Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019 зупинено провадження у справі № 520/9268/18 за апеляційною скаргою заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області Ваца Олексія Івановича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року по справі № 520/9268/18 до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 520/5575/19.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 поновлено провадження у справі № 520/9268/18.

Сторони про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДФС України з 31.07.2017 позивач призначений в порядку переведення на посаду заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, що згідно з довідкою Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 04.07.2018 належить до п`ятої категорії оплати праці.

На підставі наказу № 523 від 23.07.2018 Національної академії державного управління при Президентові України - вищого навчального закладу з особливими умовами навчання, які визначаються Кабінетом Міністрів України, та наказу Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України №105-кс від 01.08.2018 позивач зарахований на денну форму навчання до цього інституту за державним замовленням за спеціальністю "Публічне управління та адміністрування".

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №715 від 26.11.2014 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

22.09.2018 позивачем були отримані поштою лист Київської ОДПІ №397/в/20-31-04-28 від 20.09.2018 Про направлення попередження про наступне вивільнення та повідомлення - пропозиції за підписом голови комісії з реорганізації Київської ОДПІ ОСОБА_2 , Попередження про наступне вивільнення також за підписом ОСОБА_2 , та Повідомлення - пропозиція за підписом начальника ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 .

Не погодившись з діями відповідачів щодо направлення йому вказаних повідомлень та пропозиції, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про їх оскарження, зобов`язання відповідачів утриматись від вчинення дій щодо вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не переведення позивача без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну посаду у ГУ ДФС у Харківській області, зобов`язання відповідачів перевести позивача без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну посаду у ГУ ДФС у Харківській області та стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у спірних відносинах щодо реалізації процедури попередження позивача про наступне вивільнення та пропозиції вакантних посад діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII; у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) та КЗпП України, а тому відсутні підстави для визнання їх дій протиправними дій.

Крім того, за висновком суду першої інстанції, права позивача у спірних відносинах наразі не порушено, а позовні вимоги про зобов`язання відповідачів утриматися від вчинення дій щодо вивільнення ОСОБА_1 та переведення його без конкурсу на рівнозначну посаду до ГУ ДФС у Харківській області є передчасними. Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом № 889-VIII в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частин 2, 3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 попередили про наступне вивільнення за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII (реорганізація, ліквідація державного органу), то відповідно до частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців визначається законодавством про працю.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З системного аналізу наведених норм спеціального та трудового законодавства слідує, що для розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII уповноважений орган повинен довести факт скорочення чисельності або штату державних службовців. Одночасно з попередженням про звільнення уповноважений орган повинен запропонувати працівникові іншу рівноцінну посаду державної служби або іншу роботу (посаду державної служби) в цьому органі, або довести факт відсутності такої можливості.

При цьому, роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому усі наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, тому, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення такого працівника.

За приписами пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до положень частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов`язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

Таким чином, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 року у справі № 816/979/17, від 20 червня 2018 року по справі № П/811/3349/15.

Отже, у випадку ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП) працівників ліквідованої установи (організації) поширюється не лише на цю установу (організацію), а й на відповідну новостворену установу (організацію), оскільки, як зазначено Верховним Судом, роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.

Згідно з частиною 5 статті 22 Закону № 889-VIII, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Отже, обов`язок роботодавця щодо працевлаштування працівника державної установи, що ліквідується із утворенням нової установи, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, може бути виконаний шляхом пропозиції працівникові роботи в утвореній установі та, у випадку згоди, переведення працівника в порядку частини п`ятої статті 22, пункту другого частини першої статті 41 Закону № 889-VIII.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 296 визначено Перелік територіальних органів Державної фіскальної служби, які реорганізуються шляхом приєднання як структурні підрозділи до відповідних територіальних органів Служби (далі - Перелік № 296).

Цією ж постановою передбачено реорганізацію Головного управління державної фіскальної служби України у Харківській області шляхом приєднання до нього дев`яти його об`єднаних державних податкових інспекцій м. Харкова та області, як його структурних підрозділів.

Реорганізацію територіальних органів ДФС у Харківській області розпочато відповідно до наказу Голови ДФС від 10.05.2018 № 297 Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Харківській області (далі по тексту - наказ № 297). Наказом № 297, зокрема, передбачено реорганізацію Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області шляхом її приєднання, як структурного підрозділу, до Головного управління ДФС у Харківській області.

Цим же наказом були призначені голови комісій з реорганізації. Зокрема Головою комісії з реорганізації Київської ОДПІ призначено Іващенко Т.В., першого заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Голова комісії).

Наказом № 297 було надано доручення головам комісій з реорганізації забезпечити вжиття комплексу заходів щодо попередження та звільнення працівників.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивачем не заперечується факт проведення реорганізації Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області шляхом її приєднання як структурного підрозділу до ГУ ДФС у Харківській області, фактичні зміни в організації праці та скорочення чисельності та штату працівників.

З матеріалів справи вбачається, що головою комісії з реорганізації Київської ОДПІ м. Харкова ОСОБА_2 підписано та направлено позивачеві лист від 20.09.2018 № 397/В/20-31-04-28 «Про направлення попередження про наступне вивільнення та повідомлення-пропозиції», яким ОСОБА_6 надіслано Попередження про наступне вивільнення з посади заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області за підписом ОСОБА_2 , та повідомлення-пропозицію із запропонованою посадою за підписом начальника ГУ ДФС у Харківській області Рибакова М.В. У листі від 20.09.2018 голова комісії з реорганізації просила позивача прийняти рішення та письмово надати відповідь із зазначенням згоди або відмови від запропонованої посади (т.1, а.с.26).

Згідно з попередженням про наступне вивільнення, з посиланням на постанову КМ України від 28.03.2018 № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», наказ ДФС України від 10.05.2018 № 297 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Харківській області», наказ Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № 36 від 14.05.2018 «Про реорганізацію Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області», позивача повідомлено про реорганізацію, скорочення чисельності або штату працівників Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області та наступне звільнення позивача із займаної посади заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області по закінченню 2 місяців з моменту вручення цього повідомлення (т.1, а.с.27).

Колегія суддів зауважує, що зміст вказаного попередження відповідає вимогам статті 49-2 КЗпП України та містить вичерпну інформацію щодо підстав скорочення чисельності (штату) працівників Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області. Строк надіслання цього попередження відповідає частині 1 статті 49-2 КЗпП України.

Таким чином, Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області попереджено позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Отже, відповідач вважається таким, що виконав вимоги статей 40, 49-2 КЗпП України в частині попередження позивача про наступне вивільнення.

З приводу тверджень позивача про відсутність у голови комісії з реорганізації Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області повноважень на попередження про наступне вивільнення, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач вважає, що оскільки посада, яку він займав до звільнення заступника начальника ДПІ, відноситься до номенклатури ДФС України, тобто, призначення й звільнення з цієї посади здійснюється головою ДФС України, у ОСОБА_2 були відсутні повноваження щодо попередження позивача про наступне вивільнення.

Так, за визначенням пункту 7 статті 2 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Разом з тим, ані Закон №889-VIII, ані положення статті 49-2 КЗпП України, до якого відсилає Закон № 889-VIII, не містять приписів про те, що попередження працівника-державного службовця здійснюється саме суб`єктом призначення.

Натомість, частиною 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Слід взяти до уваги, що наказом ДФС України від 10.05.2018 № 792-о Про надання повноважень уповноважено голів комісій з реорганізації ОДПІ (ДПІ) здійснювати попередження керівних працівників ОДПІ (ДПІ), посади яких належать до номенклатури ДФС, про реорганізацію, скорочення чисельності або штату державного органу та їх наступне вивільнення відповідно до пункту 1 частини 1статті 87 Закону № 889-VIII, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Отже, ДФС України зазначеним наказом уповноважила голів комісій з реорганізації ОДПІ (ДПІ) попереджати керівних працівників, посади яких належать до номенклатури ДФС, про наступне вивільнення.

Згідно з наказом Київської ОДПІ від 17.08.2018 № 48 Про попередження щодо подальшого вивільнення, Голова комісії з реорганізації Київської ОДПІ попередила працівників Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про наступне вивільнення, у зв`язку з реорганізацією, ліквідацією Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, підпункту 1 пункту 1 статті 87 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу.

Сторонами не заперечується, що вказані накази нечинними не визнавалися та у судовому порядку не скасовувалися. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

Так, з урахуванням наказу ДФС України від 10.05.2018 №792-о Про надання повноважень, попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 надіслала особа, уповноважена Головою ДФС України, що відповідає вимогам частині 3 статті 49-2 КЗпП України.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року по справі № 540/2417/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Голова комісії з реорганізації Київської ОДПІ, повідомляючи позивача про наступне вивільнення, діяла як повноважна особа та у спосіб, що визначений чинним законодавством, отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо попередження про наступне вивільнення заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №800/369/17 зазначено, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Так, з підстав, передбачених пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України, провадження в справі закривається за сукупності таких умов: суб`єкт владних повноважень самостійно виправив порушення, якими позивач обґрунтовує позов; поновлення порушених прав досягається заходами, самостійно вжитими суб`єктом владних повноважень, і не вимагає визнання оскаржуваних рішень дій або бездіяльності протиправними.

Отже, у разі виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень суд закриває провадження у справі, якщо відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Однією з позовних вимог ОСОБА_1 є визнання протиправними дій відповідачів в частині направлення йому Повідомлення - пропозиції про переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, оскільки при вирішенні вказаного питання не було враховано наявності у позивача інвалідності 2 групи та малолітньої дитини, одноособовим опікуном якої є ОСОБА_1 , що, на думку апелянта, виключає можливість переведення його на роботу в іншу місцевість.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, листом ГУ ДФС у Харківській області від 16.11.2018 № 11288/В/20-40-04 02-18 за підписом начальника ОСОБА_5 відкликано повідомлення пропозицію про зайняття вакантної посади завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління ДФС у Харківській області, надіслану ОСОБА_1 листом Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 20.09.2018 №397/В/20-31-04-28.

Враховуючи відкликання «Повідомлення пропозиції» під час підготовчого провадження у суді першої інстанції, тобто до вирішення спірного питання по суті, посилання позивача на порушення діями відповідачів його прав в цій частині не призводить до визнання таких дій протиправними.

Посилання апелянта на відкликання пропозиції лише після розгляду його скарг вищезазначеного не спростовує.

Також, у листі від 16.11.2018 № 11288/В/20-40-04 02-18 з посиланням на необхідність вирішення питання про переведення ОСОБА_1 для подальшого проходження державної служби в Головному управлінні ДФС у Харківській області на іншій посаді, позивача запрошено з`явитися до управління по роботі з персоналом за адресою: АДРЕСА_1 ), не пізніше 23.11.2018. Однак, до 23.11.2018 включно до вказаної установи ОСОБА_1 не прибув. Позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів прибуття до Головного управління ДФС у Харківській області за вищезазначеним запрошенням.

23.11.2018 позивачем направлено на адресу ГУ ДФС у Харківській області вимогу «Про незаконний наказ (розпорядження, доручення)», у якій ОСОБА_1 фактично відмовився прибути за цим запрошенням, посилаючись на тимчасову непрацездатність та перебування у щорічній відпустці з 19 по 23 листопада 2018 року (т.1, а.с.115-116).

Листом ГУ ДФС у Харківській області від 04.12.2018 № 11918/В/20-40-04-02-18 у відповідь на вказану вимогу позивачу було надіслано перелік вакантних посад станом на 04.12.2018 з проханням повідомити про прийняте рішення (т.1, а.с.117-126).

З наведеного листа вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано 68 посад державної служби категорії «В» та 9 посад категорії «Б».

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не оскаржуються дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо надіслання ОСОБА_1 переліку вакантних посад станом на 04.12.2018.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що встановлені обставини свідчать про добровільне усунення Головним управлінням ДФС у Харківській області порушень, які були допущені під час прийняття оскаржуваного повідомлення-пропозиції та вжиття ним заходів достатніх для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, про що також свідчить виконання Головним управлінням ДФС у Харківській області вимог частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України стосовно працевлаштування позивача, оскільки йому запропоновано всі наявні вакантні посади на той час, та вжито вичерпних заходів для того, щоб запропонувати ОСОБА_1 належну посаду, яка б відповідала його кваліфікації та життєвим обставинам.

Констатуючи наявність підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду щодо правомірності застосування судом пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, висловлені у постанові від 19.03.2019 у справі № 591/2813/17, зокрема, стосовно врахування судом вчинених дій відповідачем, що призвели до повного відновлення законних прав та інтересів позивача.

Беручи до уваги факт відкликання повідомлення пропозиції про переведення ОСОБА_1 на роботу в іншу місцевість, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України для закриття провадження по справі № 520/9268/18 в частині визнання протиправними дій Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо пропозиції заступнику начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_1 переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області та дій Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо направлення Повідомлення - пропозиції про переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, та, як наслідок скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент вирішення справи судом першої інстанції існували визначені пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України підстави для закриття провадження у справі, проте судом вони враховані не були.

З приводу доводів позивача про те, що ГУ ДФС у Харківській області при пропонуванні ОСОБА_1 вакантних посад не було враховано наявності у нього переважного права на залишення на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Колегія суддів вказує, що для перевірки переважного права на залишення на роботі роботодавцем повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Слід зазначити, що для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

На думку позивача, ГУ ДФС у Харківській області при вирішенні питання про попередження позивача про наступне вивільнення та пропонування йому вакантної посади не було враховано наявності у позивача переважного права на залишення на своїй посаді, з огляду на наявність у нього більш високої кваліфікації та продуктивності праці, значного стажу роботи (21 рік), наявність двох вищих освіт, встановлення йому інвалідності 2 групи та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, місце проживання якої визначено разом з батьком у м. Харкові.

Разом з тим, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії доповідної записки начальника управління роботи з персоналом ГУ ДФС у Хакрівській області Юрченка В.П. від 21.08.2018 № 790/20-40-04-02-17, ГУ ДФС у Харківській області була досліджена наявність у працівників підпорядкованих об`єднаних державних податкових інспекцій м. Харкова та області переважного права на залишення на роботі (далі по тексту Доповідна записка).

Так, в аналітичній інформації, що є додатком до Доповідної записки, відносно заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1 зазначено, що стаж роботи позивача в податкових органах складає 21 рік. Оцінити продуктивність праці і кваліфікацію ОСОБА_1 немає можливості, оскільки з 01 серпня 2017 року, з дня призначення на посаду заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, він перебуває у відпустках, тобто немає жодного робочого дня. Вказано, що ОСОБА_1 практично не працює з березня 2012 року, перебуваючи у різних видах відпусток та на листках непрацездатності (т.1, а.с.77-85).

Зазначене підтверджує той факт, що з дня призначення на посаду заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області до моменту виникнення спірних відносин щодо реалізації відповідачами процедури, пов`язаної з реорганізацією Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, ОСОБА_1 жодного робочого дня не виконував обов`язки за посадою, тому у відповідачів не було можливості оцінити переваги його кваліфікації та продуктивності праці перед іншими працівниками, зокрема, іншими заступниками начальників ДПІ м. Харкова та області.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції в рамках розгляду справи № 820/13578/14 за позовом Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області до територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, третя особа ОСОБА_1 , позивач, працюючи на посаді заступника начальника Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, знаходився: з 02.07.2012 по 08.07.2012, 07.09.2012, з 26.09.2012 по 28.09.2012, 30.11.2012, з 27.12.2012 по 29.12.2012, з 02.01.2013 по 18.01.2013 у щорічній відпустці, з 24.07.2012 по 30.08.2012, з 19.09.2012 по 25.09.2012, з 01.10.2012 по 29.11.2012, з 03.12.2012 по 16.12.2012 - у відпустці без збереження заробітної плати; з 09.07.2012 по 13.07.201, з 16.07.2012 по 23.07.2012, з 17.12.2012 по 26.12.2012 на лікарняному; з 31.08.2012 по 06.09.2012, з 09.09.2012 по 18.09.2012 в учбовій відпустці; з 19.01.2013 по 02.02.2013 у додатковій відпустці державного службовця; інші дні з липня 2012 року по грудень 2012 року включно є вихідними днями.

Також, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 у справі № 820/13578/14 підтверджено, що відповідно до розрахункових листків нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за розрахунковий період з липня по грудень 2012 року відпрацьовано робочих днів - 0, заробітна плата, яка враховується для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності - 0,00 грн.

Згідно частиною 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до довідки Національної академії державного управління при Президентові України від 08.01.2019 № 01-06/04-01 ОСОБА_1 зарахований на денну форму навчання за державним замовленням за спеціальністю «Публічне управління та адміністрування» до Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України; строк навчання з 01.09.2018 по 31.12.2019.

Колегія суддів зауважує, що з відповіді на відзив на позовну заяву від 28.12.2018 вбачається, що позивачем не заперечується факт відсутності жодного відпрацьованого робочого дня в період з 2012 року по день направлення повідомлення про наступне вивільнення (20.09.2018).

Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, враховуючи відсутність заперечень сторін щодо перебування позивача у різного роду відпустках та навчанні з моменту призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (31.07.2017) по день направлення повідомлення про наступне вивільнення (20.09.2018), внаслідок чого позивач фактично не працював, але залишався у трудових відносинах з Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, у колегії суддів відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Колегія суддів звертає увагу, що з порівняльного аналізу інформації, стосовно інших заступників начальників ОДПІ м. Харкова та області, вбачається, що колеги ОСОБА_1 мають переваги перед ним. Зокрема, відповідно до інформації, зазначеної в доповідній записці начальника управління роботи з персоналом ГУ ДФС у Харківській області Юрченка В.П. від 21.08.2018 № 790/20-40-04-02-17 (т.1, а.с. 77-85), вони весь цей час виконували свої посадові обов`язки, мають значний досвід практичної роботи, володіють системними знаннями фінансового, податкового, адміністративного законодавства.

Беручи до уваги зазначене вище, кваліфікація та продуктивність праці ОСОБА_1 є нижчою в порівнянні із іншими його колегами, оскільки будь-який інший працівник, який хоча б один день працював, має вищі показники продуктивності праці.

Твердження позивача про те, що ГУ ДФС у Харківській області безпідставно використано критерії щорічної оцінки державних службовців при визначенні наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, є хибними, оскільки у доповідній записці начальника управління роботи з персоналом ГУ ДФС у Харківській області Юрченка В.П. від 21.08.2018 № 790/20-40-04-02-17 не наводяться дані щодо показників щорічної оцінки позивача як державного службовця; її відомості базуються на первинних кадрових документах, а не даних щорічної оцінки.

При цьому, у доповідній записці вказано лише на відсутність можливості оцінити кваліфікацію та продуктивність праці позивача, оскільки фактично останній протягом перебування на посаді заступника начальника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області не працював.

Твердження позивача про неврахування відповідачами його кваліфікації та продуктивності праці при вирішенні питання про переведення його на іншу посаду у реорганізованому органі спростовуються вищевказаними доказами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Виходячи з аналізу наведених норм випливає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, визнання протиправними дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією або бездіяльністю.

З огляду на вищезазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Слід вказати, що станом на час розгляду справи у суді першої та на дату звернення до суду апеляційної інстанції Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області у розумінні ст.104 ЦК України, не була ліквідованою, а позивач не був звільненим або переведеним на іншу посаду, та продовжував займати посаду заступника начальника ГУ ДФС у Харківській області.

Як зазначалось вище, ГУ ДФС у Харківській області було надіслано позивачу перелік наявних вакантних посад та запрошено його з`явитися для з`ясування питання його подальшого працевлаштування, зокрема, згоди на певну із запропонованих посад. Вказане запрошення є чинним та відповідачем не відкликано.

Отже, правовідносини, що склалися між ГУ ДФС у Харківській області, Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області та позивачем по справі на момент звернення до суду апеляційної інстанції тривали.

Більше того, наказом ГУ ДФС у Харківській області № 937-о від 23.11.2018 на період професійного навчання в Харківському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України з 26.11.2018 по 31.12.2019 збережено за ОСОБА_1 посаду заступника начальника ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області та заробітну плату.

Отже, до 31.12.2019 підстави для звільнення позивача, за умови продовження його професійного навчання в Харківському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, відсутні.

Доказів звільнення ОСОБА_1 зі спірної посади після 31.12.2019 або переведення на іншу посаду матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області, щодо переведення у ГУ ДФС у Харківській області державних службовців без обов`язкового проведення конкурсу на посади, які рівнозначні або нижчі посади заступника Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, без врахування переважного права на залишення на роботі позивача, є передчасними та задоволенню не підлягають.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не переведення позивача без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну посаду у ГУ ДФС у Харківській області та зобов`язання відповідачів перевести позивача без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну посаду у ГУ ДФС у Харківській області також задоволенню не підлягають, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для переведення позивача без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну посаду у ГУ ДФС у Харківській області.

Крім того, колегія суддів вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматись від вчинення дій у майбутньому у зв`язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду першої інстанції на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення про незаконність таких дій.

Отже, не підлягають задоволення вимог про зобов`язання відповідачів утриматись від вчинення дій щодо вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про стягнення з ГУ ДФС у Харківській області та Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача по 250000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їх протиправними діями та бездіяльністю, стягнення держави Україна в особі ДКС України, ГУ ДКС у Харківській області з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030 на користь позивача 500000 грн є похідними від основних позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів, а тому також не підлягають задоволенню.

Доводи позивача про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ГУ ДФС у Харківській області підлягали задоволенню в будь-якому випадку, з огляду на визнання ним позовних вимог, є хибними, оскільки ГУ ДФС у Харківській області не було визнано позовних вимог, відповідної заяви до суду першої інстанції не подано, у відзиві ГУ ДФС у Харківській області на позов відсутня вказівка на визнання цієї частини позовних вимог.

Факт відкликання ГУ ДФС у Харківській області повідомлення-пропозиції ОСОБА_1 вакантної посади в Лозівському управлінні ГУ ДФС у Харківській області не є доказом визнання позовних вимог, а свідчить лише про вжиття відповідачем заходів, направлених на забезпечення прав позивача на проходження державної служби в реорганізованому органі та врахування його життєвих обставин.

Твердження про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині безпідставного відхилення клопотання позивача про залучення в якості співвідповідача по справі Головного управління ДКСУ в Харківській області не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, як зазначалось вище, судом першої інстанції ухвалою від 05.02.2019 залучено вказану особу до участі у справі в якості відповідача, тому обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/9268/18 не відповідає.

Відповідно до пункту 3 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Крім того, в силу пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу, що в обґрунтування висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області щодо пропозиції позивачу переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління ГУ ДФС у Харківській області та Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо направлення позивачу Повідомлення - пропозиції про переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління ГУ ДФС у Харківській області покладено обставини, встановлені та викладені Комісією у висновку Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях за результатами службового розслідування стосовно ОСОБА_3 , 1970 року народження, начальника Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області (керівника державної служби) від 30.11.2018.

Разом з цим, висновок Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях за результатами службового розслідування стосовно ОСОБА_3 , 1970 року народження, начальника Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області (керівника державної служби) від 30.11.2018 (т. 1, а.с. 189-197) рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 по справі № 520/5575/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2019, визнано протиправним та скасовано.

Разом з цим, за наведених вище обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, підстави для задоволення вимог у вищевказаній частині відсутні.

Враховуючи, що при прийнятті рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, взято до уваги висновок Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях за результатами службового розслідування стосовно Рибакова, 1970 року народження, начальника Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області (керівника державної служби) від 30.11.2018, який в подальшому було скасовано у судовому порядку, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/9268/18 в іншій частині відмови в задоволенні позову підлягає зміні з підстав та мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 238, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 326-329, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області Вац Олексій Іванович - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/9268/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Заступника начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області Ваца Олексія Івановича до Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області та Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо пропозиції заступнику начальника Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_1 переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області та дій Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області щодо направлення Повідомлення - пропозиції про переведення на посаду завідувача сектору податків з юридичних осіб Лозівського управління Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області.

Провадження в адміністративній справі № 520/9268/18 в цій частині закрити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/9268/18 змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 10.11.2022 року