Справа № П/320/433/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року

м. Київ

справа № П/320/433/20

адміністративне провадження № К/9901/35678/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів: Блажівської Н.Є., Шишова О.О.,

за участю секретаря Бірчак К.Є.

представників:

позивача Приходька Я.М.

відповідача Цісар Г.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року (головуючий суддя: Панченко Н.Д. ) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року (колегія суддів: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б., Беспалов О.О.) у справі №П/320/433/20 за адміністративним позовом державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

У січні 2020 року до суду звернулось Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08301, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7) з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2019 № ..

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, позов задоволено повністю.

Визнанон протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 28.12.2019 №.

Стягнуто на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" () за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби () судові витрати в сумі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять) грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що вимоги постанови №363, якою відрахування частини чистого прибутку (доходу) для державних унітарних підприємствам та їх об`єднань до державного бюджету за відповідний період збільшено з 40 до 90 відсотків, повинні узгоджуватися з приписами Порядку №205 щодо завчасного планування очікуваних фінансових результатів та можливості змінити показники з таким розрахунком, щоб зміни до фінансового плану підприємства не вносились у періоди, календарний строк яких закінчився. Проте, постанова №363 вимог Порядку №205 не враховує, що ставить позивача у становище правової невизначеності. При цьому Порядок №205 не визначає обов`язок позивача ініціювати питання внесення змін щодо внесення змін до затвердженого фінансового плану. На переконання суду, неврегулювання на законодавчому рівні питання узгодженості нормативно-правових актів, зокрема Кабінетом Міністрів України, який з одного боку приймає постанову №363 від 24.04.2019, якою з 27.04.2019 суттєво збільшено норматив відрахування частини чистого прибутку до державного бюджету для державних унітарних підприємств, та з другого боку Кабінет Міністрів України, який є уповноваженим органом вносити зміни до фінансового плану державного підприємства, не вчиняє дій, які мають бути наслідком зміни розміру частини чистого прибутку впродовж фінансового року, що, своєю чергою, свідчить про недотримання норм Порядку №205, який містить норму про те, що зміни до фінансового плану підприємства не можуть уноситись у періоди, календарний строк яких закінчився - зумовило ситуацію правової невизначеності для суб?єкта господарювання, який діє на підставі фінансового плану підприємства, до якого не внесені відповідні зміни. Отже, на час нарахування позивачу частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за четвертий квартал 2019 року, відповідно до Порядку №138 та затвердженого Кабінетом Міністрів України фінансового плану ДП "МА "Бориспіль", позивач був зобов`язаний сплатити чистий прибуток (дохід) в розмірі 40%, і цей обов`язок був ним повністю виконаний. Таким чином, позивач зобов`язаний направляти державі, як власнику, кошти (частину прибутку) в розмірі, встановленому в чинній редакцій фінансового плану. Крім того, суд вказав, що в переліку загальнодержавних та місцевих податків (зборів), встановлених у статях 9 та 10 ПК України, відсутній такий податок (збір) як "частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями". Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті, визначена державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями у формі Розрахунку, не є податковим зобов`язанням та відповідно Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, не є податковою декларацією у розумінні п. 46.1 ст. 46 ПКУ. Враховуючи, що частина чистого прибутку (доходу) не є податковим зобов`язанням платника податків, суд зазначив, що контролюючий орган взагалі не мав права збільшувати позивачу суму грошового зобов`язання з цього платежу на підставі податкового повідомлення-рішення форми "Р", оскільки така форма податкового повідомлення-рішення складається тільки у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків, яким частина чистого прибутку не є.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи установлено:

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (ідентифікаційний код юридичної особи: 20572069, місцезнаходження: 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7) зареєстровано як юридична особа 23.03.1993, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Статуту Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 06.10.2017 №340, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (а.с.38-58).

Відповідно до пункту 12.2. Статуту ДП "МА "Бориспіль" розподіл прибутку Аеропорту здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 12.4 Статуту ДП "МА "Бориспіль", чистий прибуток аеропорту, який залишається після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, оплати відсотків по кредитах бk2;нків, внеску передбачених законодавством України податків та інших платежів до бюджету, відрахувань у цільові та інші фонди, залишаються у його розпорядженні і використовуються ним відповідно до законодавства та фінансового плану.

30 жовтня 2019 року позивачем через "Електронний кабінет платника" було подано контролюючому органу Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, за ІІІ квартал 2019 рік, в якому відображено, що чистий прибуток за звітний період складає грн.; норматив відрахування - 40%; сума чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету - 553163799 грн., з яких 316994303 грн. - частина чистого прибутку (доходу), нарахована за попередній звітний період поточного року; частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті - 236169496 (том І а.с.78-79).

Сплата позивачем частини чистого прибутку (доходу) за ІІІ квартал 2019 року у розмірі 236169496 грн. підтверджується платіжним дорученням від 14.11.2019 №506 (а. с. 84).

Офісом великих платників податків ДПС 06.12.2019 було проведено камеральну перевірку з питань правильності обчислення та повноти нарахування Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" частини чистого прибутку за ІІІ квартал 2019 року - показників Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за 2019 рік, за результатами якої складений акт від 06.12.2019 №655/28-10-44-05/20572069 (том І а.с.15-19).

У вказаному акті відповідач дійшов висновку про порушення позивачем статті 11-1 Закону №185 та пункту 1 Порядку №138, в результаті чого занижено основне зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) за ІІІ квартал 2019 року на загальну суму 295211869,00 грн.

Так, в акті перевірки контролюючий орган зазначив, що позивач в порушення пункту 1 Порядку №138 при визначенні основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) за IV квартал 2019 року застосував норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) у розмірі 40% замість 90%, оскільки не врахував зміни, внесені до Порядку №138 Постановою КМУ від 24.04.2019 №363, що і призвело до заниження основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу).

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті від 06.12.2019 №655/28-10-44-05/20572069, позивачем були подані до Офісу великих платників податків заперечення до акта (том І а.с.21-28), за результатом розгляду яких відповідач листом від 27.12.2019 №15516/10/28-10-44-05-11 повідомив позивачу про відповідність висновків акта перевірки вимогам чинного законодавства (том І а.с.29-34).

На підставі висновків акта перевірки Офісом великих платників податків було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)" за ІІІ квартал 2019 року на 295211869,00 грн. (том І а.с.35-36).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

Офіс великих платників податків ДПС, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції при прийнятті рішення у справі не ураховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2019 у справі №2а-8123/12/1370 у подібних правовідносинах.

Вказує, що позивач при визначенні основного зобов`язання зі сплати чистого прибутку (доходу) за підсумками ІІІ кварталу 2019 року повинен був врахувати зміни, внесені до п. 1 Порядку №138.

Позивачем до Суду надано відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про те, що Порядок №205 не визначає обов`язку позивача ініціювати питання внесення змін до затвердженого фінансового плану. Вважає, що неврегулювання питання неузгодженості нормативно-правових актів зумовило ситуацію правової невизначеності для суб`єкта господарювання, який діє на підставі фінансового плану, до якого не внесено зміни. Зазначає, що частина чистого прибутку (доходу) не є податковим платежем. Вважає, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку з порушенням вимог ПК України, адже поданий позивачем Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) не є податковою звітністю. Також позивач вважає безпідставним посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2019 у справі №2а-8123/12/1370, оскільки такий сформований за інших фактичних обставин справи.

Верховний Суд ухвалою від 11.01.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У судовому засіданні 07.11.2022 допущено заміну відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V (далі - Закон №185) державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частини чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту першого Порядку №138 (в редакції станом на 01.01.2019 року) згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №259, яка набрала чинності 13.04.2018, було установлено, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до державного бюджету за відповідний період, визначається у розмірі 40 відсотків за умови спрямування 35 відсотків чистого прибутку (доходу) на виконання міжнародних зобов`язань та здійснення капітальних інвестицій. Використання 35 відсотків чистого прибутку (доходу) підлягає обов`язковому щорічному державному фінансовому аудиту.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №363 (далі - Постанова №363), яка набрала чинності 27.04.2019, внесено зміни до пункту 1 Порядку №138, замінивши в абзаці першому слова і цифри "у розмірі 75 відсотків" словами і цифрами "за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків для підприємств обсяг чистого прибутку яких фактично у відповідному звітному періоді становить більше 50000 тис. гривень, і 50 відсотків - інших підприємств".

При цьому, постановою КМУ №363 визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №259.

Таким чином, після набрання чинності постановою КМУ №363 (27.04.2019) частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до державного бюджету за відповідний період, була визначеному на рівні 90%.

Згідно з пунктом 2 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумкам щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Пунктом 3 Порядку №138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Частиною першою статті 74 Господарського кодексу України визначено, що державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Абзацом першим частини другої статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 75 Господарського кодексу України фінансовий план підлягає затвердженню до 1 вересня року, що передує плановому, якщо інше не передбачено законом:

- підприємств, що є суб`єктами природних монополій, та підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, - Кабінетом Міністрів України;

- інших підприємств - органами, до сфери управління яких вони належать.

Форма та методичні рекомендації по розробці фінансового плану затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку (частина четверта статті 75 Господарського суду України).

Згідно із частиною 8 статті 75 Господарського кодексу України державні комерційні підприємства утворюють за рахунок прибутку (доходу) спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов`язаних з їх діяльністю: амортизаційний фонд; фонд розвитку виробництва; фонд споживання (оплати праці); резервний фонд; інші фонди, передбачені статутом підприємства. Порядок використання цих фондів визначається відповідно до затвердженого фінансового плану.

Частиною дев`ятою статті 75 Господарського кодексу України передбачено, що розподіл прибутку (доходу) державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до частини 10 статті 75 Господарського кодексу України в фінансовому плані затверджуються сума коштів, які направляються державі як власнику і зараховуються до Державного бюджету України.

Дані положення Господарського кодексу України узгоджуються з положеннями Статуту Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Відповідно до пункту 12.2. Статуту ДП "МА Бориспіль" розподіл прибутку Аеропорту здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 12.4 Статуту ДП "МА "Бориспіль" чистий прибуток Аеропорту, який залишається після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, витрат на оплату праці, оплати відсотків по кредитах банків, внеску передбачених законодавством України податків та інших платежів до бюджету, відрахувань у цільові та інші фонди, залишаються у його розпорядженні і використовуються ним відповідно до законодавства та фінансового плану.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження фінансового плану державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на 2019 рік" від 12.12.2018 №994-р затверджено фінансовий план Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на 2019 рік.

Фінансовий план ДП "МА "Бориспіль" на 2019 рік розміщено на офіційному веб-сайті уповноваженого органу управління ДП МА "Бориспіль" - Міністерства інфраструктури України (https://mtu.gov.ua/news/30530.html), а також долучено позивачем до матеріалів справи (а.с.60-78).

При цьому 35% чистого прибутку згідно з Фінансовим планом позивача на 2019 рік мають бути спрямовані на виконання міжнародних зобов`язань та здійснення капітальних інвестицій підприємства.

Процедуру складання, затвердження (погодження) та контролю виконання фінансового плану державного комерційного та казенного підприємства, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) прямо чи опосередковано належить державі, визначає Порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 №205 (набрав чинності 03.04.2015, далі - Порядок №205).

Відповідно до пункту 2 Порядку №205 фінансовий план підприємства складається за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку на кожний наступний рік з поквартальною розбивкою і відображає очікувані фінансові результати в запланованому році. Фінансовий план підприємства містить інформацію щодо фактичних показників минулого року, планових і прогнозних показників поточного року, запланованих показників на плановий рік, а також інформацію згідно із стратегічним планом розвитку підприємства.

Згідно з пунктом 4 Порядку №205 проект фінансового плану підприємства, підписаний керівником підприємства, з пронумерованими та прошнурованими сторінками у двох примірниках разом з пояснювальною запискою в паперовому та електронному вигляді подається суб`єкту управління об`єктами державної власності до 01 червня року, що передує плановому.

Проект фінансового плану підприємства, суб`єктом управління якого є Кабінет Міністрів України, подається Мінекономрозвитку відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.

Пунктом 5 Порядку №205 передбачено, що суб`єкти управління у строк, що становить не більш як 10 робочих днів з дня надходження проекту фінансового плану підприємства, здійснюють аналіз зазначеного проекту з обов`язковим порівнянням його показників з показниками фінансово-господарської діяльності підприємства за два попередні роки, приймають рішення про затвердження/погодження фінансового плану або повернення його на доопрацювання та в письмовій формі повідомляють підприємство про прийняте рішення.

Суб`єкти управління подають у паперовому та електронному вигляді Мінфіну до 15 липня року, що передує плановому, для врахування під час формування державного бюджету зведені основні фінансові показники підприємств, зазначені в додатку 1 до цього Порядку, з відміткою "Розглянуто", за винятком підприємств, що є суб`єктами природних монополій або плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, та підприємств, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України.

Суб`єкти управління затверджують фінансовий план підприємства до 01 вересня року, що передує плановому, та в паперовому вигляді подають до Мінекономрозвитку, Мінфіну і ДФС завізовані зведені основні фінансові показники за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, а в електронному вигляді - фінансові плани щодо кожного підприємства в повному обсязі.

Згідно з пунктом 6 Порядку №205 фінансові плани підприємств, що є суб`єктами природних монополій на загальнодержавних ринках, підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, та підприємств, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України, підлягають затвердженню шляхом прийняття відповідних рішень Кабінетом Міністрів України.

Підприємством, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку якого перевищує 50 мільйонів гривень, вважається суб`єкт господарювання державного сектору економіки, який за показником "Чистий фінансовий результат" (прибуток) (далі - чистий прибуток) планує отримати в плановому році 50 мільйонів гривень і більше.

Суб`єкти управління, до сфери управління яких належать підприємства, що є суб`єктами природних монополій на загальнодержавних ринках, та підприємства, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, подають до 01 липня року, що передує плановому, на погодження до Мінекономрозвитку і Мінфіну в електронному та паперовому вигляді проект рішення Кабінету Міністрів України з пояснювальною запискою, до якого додається проект фінансового плану підприємства за формою згідно з додатком 1, підписаний керівником підприємства, з пронумерованими та прошнурованими сторінками у двох примірниках (у тому числі по одному непрошнурованому примірнику) з відміткою "Розглянуто" із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові та дати його розгляду разом з пояснювальною запискою в порядку, визначеному абзацами першим і другим пункту 4 цього Порядку.

Проекти фінансових планів підприємств, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України, подаються до 01 червня року, що передує плановому, на погодження до Мінекономрозвитку в порядку, визначеному абзацом третім пункту 4 цього Порядку.

Суб`єкти управління, до сфери управління яких належать підприємства електроенергетики (що є суб`єктами природних монополій на загальнодержавних ринках та/або плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень), ліцензована діяльність яких регулюється шляхом затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та які складають фінансові плани з урахуванням затвердженої цією Комісією структури тарифів на електричну і теплову енергію, подають до 01 листопада року, що передує плановому, на погодження до Мінекономрозвитку і Мінфіну в електронному та паперовому вигляді проект рішення Кабінету Міністрів України з пояснювальною запискою, до якого додається проект фінансового плану підприємства за формою згідно з додатком 1, підписаний керівником підприємства, з пронумерованими та прошнурованими сторінками у двох примірниках (у тому числі по одному непрошнурованому примірнику) з відміткою "Розглянуто" із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові та дати його розгляду разом з пояснювальною запискою в порядку, визначеному абзацами першим і другим пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту восьмого Порядку №205 зміни до затвердженого фінансового плану підприємства можуть уноситись не більше двох разів протягом календарного року.

Зміни до фінансового плану підприємства не можуть уноситись у періоди, календарний строк яких закінчився.

Відповідно до пункту дев`ятого Порядку №205 суб`єкти управління після прийняття рішення щодо внесення змін до фінансового плану підприємства подають зведені показники фінансових планів з урахуванням унесених змін до Мінекономрозвитку, Мінфіну і ДФС згідно з вимогами, передбаченими пунктом 5 цього Порядку, із зазначенням підстав унесення змін.

Суб`єкти управління, до сфери управління яких належать підприємства, що є суб`єктами природних монополій на загальнодержавних ринках, та підприємства, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, подають завізований проект рішення Кабінету Міністрів України разом з проектом зміненого фінансового плану таких підприємств на погодження до Мінекономрозвитку і Мінфіну, а підприємства, суб`єктом управління яких є Кабінет Міністрів України, - до Мінекономрозвитку згідно з пунктом 6 цього Порядку.

Проект рішення Кабінету Міністрів України погоджується згідно з пунктом 7 цього Порядку. На проекті фінансового плану підприємства ставиться відмітка "Змінений" та зазначається дата його затвердження або погодження.

Пункт 10 Порядку №205 визначає, що контроль за своєчасним складанням фінансових планів підприємств та виконанням показників затверджених фінансових планів підприємств здійснюють суб`єкти управління.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктом 46.1. ст. 46 ПК України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Статтею 6 ПК України закріплено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Статтями 9 та 10 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів.

До загальнодержавних належать такі податки та збори: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

До місцевих податків та зборів належать: податок на майно; єдиний податок; збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір; місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Стаття 48 ПК України встановлює вимоги та порядок складення податкової декларації.

Згідно із пунктом 48.2 статті 48 ПК України обов`язкові реквізити податкової декларації - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пункт 48.3 статті 48 ПК України серед інших обов`язкових реквізитів податкової декларації визначає тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку).

Форма Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого Наказом ДПА України від 16.05.2011 року № 285, не містить таких обов`язкових реквізитів, і, як наслідок, Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, не є за своєю суттю податковою декларацією чи податковим звітом.

Верховний Суд зазначає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частини 2, 3 статті 341 КАС України).

Як вже зазначалось судом, підставою для відкриття провадження у цій справі слугували посилання скаржника на приписи пункту 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обґрунтовуючи довід про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, позивач посилається на обставини неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2019 у справі №2а-8123/12/1370 у подібних правовідносинах.

Скаржник вказує, що у постанові від 24.04.2019 у справі №2а-8123/12/1370 Верховний Суд зазначив, що частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України, оскільки цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків. Застосування до позивача штрафних санкцій на підставі статті 126 ПК України не відповідає змісту цієї норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань. При цьому покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу і не звільняє позивача від обов`язку, встановленого статтею 11 Закону № 185-V щодо сплати частини чистого прибутку, розраховано за 2010 рік та визначеного підприємством у відповідному розрахунку. Враховуючи це, Верховний Суд при розгляді справи №2а-8123/12/1370 вказав, що у відповідача не було законних підстав для застосування до підприємства штрафних санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов`язанням, хоча декларування та сплата цього платежу (код 21010100) здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету", водночас сума частини чистого прибутку (доходу) як зобов`язання, належне до сплати державними унітарними підприємствами до Державного бюджету України, розраховано правомірно.

Водночас при розгляді цієї адміністративної справи (№П/320/433/20) суди зробили висновок про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на наявність неврегулювання на законодавчому рівні питання узгодженості нормативно-правових актів. Судами було вказано, що Кабінет Міністрів України, прийняв постанову №363 від 24.04.2019, якою з 27.04.2019 суттєво збільшено норматив відрахування частини чистого прибутку до державного бюджету для державних унітарних підприємств, та в той же час Кабінет Міністрів України, як уповноважений орган на внесення (затвердження) змін до фінансового плану державного підприємства, не вчинив дій, які мають бути наслідком зміни розміру частини чистого прибутку впродовж фінансового року. Таким чином, при розгляді цієї справи судами попередніх інстанцій вказано на наявність ситуації правової невизначеності для суб`єкта господарювання, який діє на підставі фінансового плану підприємства, до якого не внесені відповідні зміни.

Суди урахували, що одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності. Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Також суди урахували, що відповідачем проведено камеральну перевірку з порушенням пункту 76.1 статті 76 ПК України, оскільки поданий позивачем Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за ІІІ квартал 2019 року не є податковою звітністю, у той час як відповідно до положень Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає лише податкова звітність.

Отже, беручи до уваги наведене, Суд дійшов висновку, що наведена скаржником постанова Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2а-8123/12/1370 ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що постанова суду апеляційної інстанції у цій справі ухвалена без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові Верховного Суду, є безпідставними.

Вирішуючи адміністративну справу №2а-8123/12/1370 суди не досліджували ті обставини, які покладені позивачем в якості підстави позову у цій справі, зокрема, щодо неузгодженості зміненого нормативу чистого прибутку з діючим фінансовим планом підприємства, а також можливості визначення контролюючим органом частини чистого прибутку, що підлягає перерахуванню до бюджету, шляхом проведення камеральної, а не документальної перевірки. За таких обставин, Суд вважає, що постанова Верховного Суду у зазначеній справі не є релевантною спірним правовідносинам, а тому не підлягає обов`язковому врахуванню.

Решта доводів заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовує, натомість зводиться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - без змін.

Керуючись статтями 52, 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 08.11.2022.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді Н.Є. Блажівська

О.О. Шишов