Справа № 160/8067/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2021 року Справа № 160/8067/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Підлужного В.М.,
представника відповідача: Малишевої А.Є.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
20.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
На виконання вимог ухвали суду від 25.05.2021 року позивачем 14.06.2021 року було подано до канцелярії суду оригінал квитанції №1467267 (дата здійснення касової операції та дата валютування 08 червня 2021 року), якою усунуто вищеозначені недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8067/21 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 28 липня 2020 року об 11:00 год., а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
21.07.2021 року до канцелярії суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання, в якому останній просив продовжити строк для надання відзиву на позов та документів на його обґрунтування у справі №160/8067/21.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про продовження процесуального строку для надання відзиву у справі №160/8067/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення було задоволено та продовжено Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області строк для надання відзиву на позовну заяву разом з доказами його надіслання позивачеві до 28.07.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/8067/21 до 21 вересня 2021 року, а наступне підготовче судове засідання призначено на 21 вересня 2021 року об 11:00год.
20.09.2021 року на електронну пошту суду від Дніпровської міської ради надійшло клопотання про залучення останньої до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні відповідача, для повного та всебічного розгляду справи.
21.09.2021 року на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/8067/21 до 28 вересня 2021 року, а наступне підготовче судове засідання призначено на 28.09.2021 року о 16:00 год.
28.09.2021 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача, в яких останнім викладено позицію, аналогічну висловленій у відзиві на позовну заяву, а також додатково зазначено, що предметом дослідження у питанні наявності/відсутності у позивача обов`язку здійснювати плату за землю за користування нею на умовах оренди земельної ділянки є не лише обставини щодо закінчення установленого договором оренди строку, а й фактичного припинення користування об`єктом землекористувачем, відтак, враховуючи, що строк дії договорів оренди земельних ділянок скінчився, проте позивач продовжував користуватися цими земельними ділянками, які належать до земель комунальної власності, за позивачем за час фактичного користування цими земельними ділянками зберігався обов`язок сплачувати податкові зобов`язання з орендної плати за землю, а, отже, нарахування грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями є правомірним та обґрунтованим. Також відповідачем зауважено, що відповідно до ст.15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення нормативної грошової оцінки земель є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, при цьому, рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015р. №4/65 введено в дію з 01.01.2016р. нормативну грошову оцінку, яка діяла протягом 2016-2020 років, включно, та враховувалася відповідачем під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель визначено відповідно до п.9 підрозділу 6 розділу ХХ ПК України, а ставка податку на 2020 рік визначена відповідно до п.20 (таблиця) Додатку 1 до рішення Дніпропетровської міської ради від 06.12.2017р. №13/27.
Також 28.09.2021 року до суду від позивача надійшли заперечення проти клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради про залучення Дніпровської міської ради до участі у справі №160/8067/21 в якості третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача, відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу №160/8067/21 на 12 жовтня 2021 року о 14:00 год.
12.10.2021р. до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 12.10.2021р. розгляд справи відкладено на 26.10.2021р. на 11:00год.
22.10.2021р. до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Молоданова М.Ю. від 26.10.2021р. №677 справа №160/8067/21 знята з розгляду 26.10.2021р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Турової О.М.
Наступне судове засідання у справі призначено на 17.11.2021р. на 13:30год.
У судовому засіданні 17.11.2021р. представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому та у додаткових письмових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні 17.11.2021р. пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та у додаткових письмових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 , як орендарем, та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, було укладено наступні договори оренди земельних ділянок, які були посвідчені нотаріально та зареєстровані в реєстрі за такими номерами:
- за 2018 рік розмір річної орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки 110162,19грн.;
- за 2019 рік розмір річної орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки 110162,19грн.;
- за 2020 рік розмір річної орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки 110162,19грн.
Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», нормативну грошову оцінку (далі НГО) земель м. Дніпропетровська затверджено із базовою вартістю 1 кв.м землі 306,35 грн. (пункт 1.2) та введено її в дію з 1 січня 2016 року.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 квітня 2016 року №5/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» вирішено внести зміни до вказаного рішення, виклавши пункт 1.2 в такій редакції: « 1.2. Нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська базовою вартість 1 кв. м землі 306,305 грн., визначену станом на 1 січня 2013 року».

Листом від 26.03.2018р. за вих.№8-4-0.38-577/107-18 «Про надання інформації» Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив ГУ ДФС у Дніпропетровській області у відповідь на його запит від 19 лютого 2018 року №2291/04-36-13-19, що строк дії договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :04:150:0050, що розташована за адресою: вулиця Щербини, 10, сплинув 21.08.2015р., примірники документів, що посвідчують права на земельні ділянки, зареєстровані з 01.01.2013р., не надходять до управління, тому визначитися із значенням коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки та надати нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки за 2015-2017 р.р. немає можливості, у разі комерційного використання цієї земельної ділянки нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки буде складати : в 2015 році 2266,87грн., в 2016 році 3793,48грн. Нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки з кадастровим номером: :04:150:0050 у 2017 році буде складати 3216,88грн., із застосуванням Кф =2,0, згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» від 25.11.2016р. №489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016р. за №1647/29777.

Листом від 22.05.2020р. за вих.№8-4-0.38-438/107-20 «Про надання інформації» Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив ГУ ДПС у Дніпропетровській області у відповідь на його запит від 19 лютого 2020 року №17861/10/04-36-52-40, що відповідно до даних Державного земельного кадастру наразі цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:506:0055, що розташована за адресою: вулиця Академіка Образцова, 10-А, згідно з УКЦВЗ 1.11.16 (інша комерційна діяльність); щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:503:0004 (вулиця Богомаза, 187-А), то до Державного земельного кадастру були внесені зміни до відомостей по коду КВЦПЗ в наступній послідовності: 17.11.2016р. 12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (Кф = 1,00); 20.06.2018р. 12.11 Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (Кф = 2,50), а тому, згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» від 25.11.2016р. №489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016р. за №1647/29777, з урахуванням коефіцієнту індексації:

нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером №:01:506:0055 (вул. Академіка Образцова, 10-А) із застосуванням зонального коефіцієнту (Км2) = 2,61; сукупного локального коефіцієнту (Км3) = 1,05 становить:

- за 2018 рік :

станом на 01.07.2018р. із застосуванням Кф = 2,00 складає 7842964,14грн.;

станом на 01.01.2019р., із застосуванням Кф = 3,00 складає 11764446,21грн.;

- за 2019 рік із застосуванням Кф = 3,00 складає 11764446,21грн.;

- за 2020 рік із застосуванням Кф = 3,00 складає 11764446,21грн.;

нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:503:0004 (вулиця Богомаза, 187-А), із застосуванням зонального коефіцієнту (Км2) = 2,62; сукупного локального коефіцієнту (Км3) = 0,90 становить:

- за 2018 рік:

з 01.01.2018р. 20.06.2018р., із застосуванням Кф = 1,00 складає 2675198,38грн.;

з 20.06.2018р. 01.01.2019р., із застосуванням Кф = 2,50 складає 6687995,95грн.;

- за 2019 рік складає 6687995,95грн.;

- за 2020 рік складає 6687995,95грн.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням вищевказаних рішень Дніпропетровської міської ради «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» та інформації, наданої Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, винесено наступні податкові повідомлення-рішення (форма «Ф») від 09.12.2020р., яким ОСОБА_1 згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 ПК України визначено наступні суми податкових зобов`язань за платежем «орендна пата з фізичних осіб»:

- №12020-0412-0464/1 на загальну суму 77086,10грн., з яких за 2018 рік 35800,66грн., за 2019 рік 41285,44грн. (за земельну ділянку по вул. Щербини, 10 Д);

- №12020-0412-0464 на загальну суму 41285,44грн. за 2020 рік (за земельну ділянку по вул. Щербини, 10 Д);

- №11791-0412-0461/1 на загальну суму 264320,75грн., з яких за 2018 рік 110496,84грн., за 2019 рік 153823,91грн. (за земельну ділянку по вул. Богомаза, 187-А);

- №11791-0412-0461 на загальну суму 153823,91грн. за 2020 рік (за земельну ділянку по вул. Богомаза, 187-А);

- №11790-0412-0461/1 на загальну суму 647044,53грн., з яких за 2018 рік 294111,15грн., за 2019 рік 352933,38грн. (за земельну ділянку по вул. Академіка Образцова, 10А);

- №11790-0412-0461 на загальну суму 352933,38грн. за 2020 рік (за земельну ділянку по АДРЕСА_2 ).

Незгода позивача з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Так, відповідно до приписів статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За приписами підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пунктом 288.2 статті 288 ПК України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України).

За змістом приписів п.288.4 та п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області

При цьому, п.288.7 ст.288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Так, відповідно до п.285.1 ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.286.2 та п.286.3 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Водночас, відповідно до абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16).

При цьому, навіть у разі, якщо особа не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов`язок зі сплати земельного податку виник у такої особи з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Така позиція відповідає висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 7 липня 2015 року у справі 826/12388/13-а, а також аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 27 січня 2020 року у справі №804/886/18 (адміністративне провадження №К/9901/26098/19).

Із установлених судом обставин справи слідує, що ОСОБА_1 з 2014 року та з 2016 року і по теперішній час володіє на праві приватної власності нежитловими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 , у зв`язку із чим між ОСОБА_1 , як орендарем, та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, укладено договори оренди земельних ділянок, що знаходяться за вищевказаними адресами з кадастровими номерами :04:150:0050, :01:503:0004 та :01:506:0055, відповідно, при цьому, строк дії договорів оренди щодо земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 (з кадастровими номерами :04:150:0050, :01:503:0004) скінчився у 2015 році та у 2004 році, відповідно, а договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_6 (з кадастровим номером :01:506:0055) триває до 07.02.2027р.

Разом з цим, безпідставними є посилання позивача на те, що оренда вищевказаних земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 (з кадастровими номерами :04:150:0050, :01:503:0004) для нього припинилася у 2015 році та у 2004 році, відповідно, тобто після закінчення терміну дії договорів оренди цих земельних ділянок, через те, що пролонгації дії цих договорів не відбулося і ОСОБА_1 з клопотанням про продовження їх дії до орендодавця не зверталася, оскільки судом встановлено та позивачем фактично не заперечується, що після закінчення строку дії вказаних договорів оренди позивач фактично продовжила користування цими земельними ділянками, позаяк на них розташовувалося належне їй на праві приватної власності нерухоме майно.

При цьому, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ст.34 цього Закону).

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що законодавством передбачено процедуру комунікації між орендарем і орендодавцем перед закінченням і після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки задля з`ясування можливості пролонгації договору шляхом укладення додаткової угоди чи припинення договірних відносин.

При цьому, слід зазначити, що принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає у покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати прибуток від використання землі, тобто обов`язок із перерахування до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, предметом дослідження у питанні наявності/відсутності у позивача обов`язку здійснювати плату за землю за користування на умовах оренди земельної ділянки є не лише обставини щодо закінчення установленого договором оренди строку, а й фактичного припинення користування об`єктом землекористувачем.

Враховуючи те, що строк дії договорів оренди земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (з кадастровими номерами :04:150:0050, :01:503:0004) закінчився у 2015 році та у 2004 році, відповідно, а позивач продовжував користуватися цими земельними ділянками, які належать до земель комунальної власності, позаяк на них розташовувалося належне йому нерухоме майно, суд доходить висновку, що за позивачем за час фактичного користування цими земельними ділянками, в тому числі у 2018-2020р.р., зберігався обов`язок сплачувати податкові зобов`язання з орендної плати за землю, а, отже, нарахування грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями за цей період є правомірним та обґрунтованим.

Щодо земельної ділянки по АДРЕСА_6 (з кадастровим номером :01:506:0055), то, як встановлено судом, договір їх оренди був пролонгований і триває до 07.02.2027р., відтак, у розмінні приписів п.288.1 ст.288 ПК України договір оренди такої земельної ділянки є підставою для нарахування орендної плати за цю земельну ділянку.

Відносно доводів ОСОБА_1 про те, що вона відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, як платник єдиного податку, звільняється від сплати земельного податку за земельні ділянки, що розташовані під належними їй на праві приватної власності нежитловими приміщеннями та використовується нею для здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При цьому, особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 269.2 статті 269 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

За приписами пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Положеннями підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

З наведених норм слідує, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Таким чином, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку. Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 липня 2021 року у справі №826/13147/17 (адміністративне провадження №К/9901/23945/19) та від 09 квітня 2019 року у справі №826/12960/16 (адміністративне провадження №К/9901/41905/18).

Водночас, з наведеного слідує, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, за встановлених підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України умов, звільняються від сплати саме земельного податку, а не від сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

При цьому, земельний податок і орендна плата є різними формами плати за землю у розумінні приписів п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, якою встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу)

Відповідно до п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

У даному випадку судом встановлено, що позивач є саме платником орендної плати з фізичних осіб і саме з цього податку спірними податковими повідомленнями-рішеннями ОСОБА_1 нараховано зобов`язання за 2018-2020р.р., які позивач має сплачувати саме як орендар земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 (з кадастровими номерами :04:150:0050, :01:503:0004 та :01:506:0055), які фактично продовжують використовуватися позивачем навіть після спливу строку дії договорів оренди перших двох з цих земельних ділянок (по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 ) і за наявності чинного (офіційно пролонгованого до 07.02.2027р.) договору оренди останньої з вказаних земельних ділянок (по АДРЕСА_6 ), у зв`язку із чим за позивачем зберігається обов`язок сплачувати податкові зобов`язання з орендної плати за всі вищевказані земельні ділянки.

Разом з цим, ані приписами п.п.4 п.297.1 ст.297 ПК України, ані іншими приписами ПК України та чинного законодавства України не передбачено можливості звільнення платників єдиного податку саме від сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що розташовані під належними їй на праві приватної власності нежитловими приміщеннями та навіть використовується ними для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, доводи позивача про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень через звільнення ОСОБА_1 від сплати нарахованих ними грошових зобов`язань відповідно до п.п.4 п.297.1 ст.297 ПК України є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у позивача був наявний обов`язок із сплати орендної плати, нарахованої, виходячи із нормативної грошової оцінки (далі НГО), визначеної у інформації, наданої Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Іншим спірним питанням, що належить вирішити у цій справі, є визначення розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка має враховуватись як база оподаткування при визначенні позивачеві розміру орендної плати за землю.

На переконання позивача, відповідач діяв не у спосіб, визначений законами України, здійснюючи розрахунок належного до сплати податку з орендної плати за землю на підставі інформації з листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, який, на думку позивача, не відповідає формі надання інформації про НГО землі.

Як слідує з наведених вище приписів п.п.271.1.1 п.271.1 ст.271 та п.286.1 ст.286 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, при цьому, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, нарахування фізичним особам сум орендної плати за землю проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням НГО земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Щодо посилань позивача на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі листа органу Держгеокадастру, що не відповідає встановленій законом формі (витяг або довідка), суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема, пунктом 286.1 статті 286 ПК України, не встановлено певну форму, в якій Держгеокадастр повинен надати інформацію контролюючому органу і надання такої інформації у формі листа, у разі якщо остання відповідає відомостям ДЗК, не може бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 відносно того, що з податкових повідомлень-рішень від 09.12.2020р. №11790-0412-0461/1, №11790-0412-0461 не можливо зрозуміти яким чином контролюючим органом здійснювався розрахунок грошових зобов`язань з орендної плати за земельну ділянку по АДРЕСА_6 через відсутність відомостей про використання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, бо, по-перше, до цих податкових повідомлень-рішень, як і до інших оскаржуваних у цій справі, відповідачем надано розрахунки визначених ними грошових зобов`язань, які отримані позивачем і самостійно долучені ним до позовної заяви, при цьому у зазначених розрахунках, зокрема, вказано і розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовувалася при обчисленні орендної плати, а по-друге, відповідачем на вимогу суду надано детальні розрахунки грошових зобов`язань, нарахованих спірними податковими повідомленнями-рішеннями, з яких можна встановити всі складові, що були враховані контролюючим органом при здійсненні цих розрахунків.

Так, з дослідженого судом детального розрахунку грошових зобов`язань з орендної плати, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, з`ясовано, що при їх розрахунку відповідачем враховано інформацію щодо НГО земельних ділянок, надану листами органу Держгеокадастру, із застосуванням відповідних коефіцієнтів, в тому числі, коефіцієнту індексації. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель визначено відповідно до п.9 підрозділу 6 розділу ХХ ПК України, яким установлено, що індекс споживчих цін за 2017-2023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків, а коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі) визначається за формулою: Кі = І:100, де І індекс споживчих цін за попередній рік (абз.1 п.289.2 ст.289 ПК України), тобто коефіцієнт індексації за 2019 рік, який застосовується у 2020 році, дорівнює 1,0. Ставки податку визначено відповідно до Додатку 1 до рішення Дніпропетровської міської ради від 06.12.2017р. №13/27 від відповідного розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Крім того, як встановлено судом, рішеннями Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», від 27 квітня 2016 року №5/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» затверджено та введено в дію з 01.01.2016р. нову НГО земель м. Дніпропетровська базовою вартість 1 кв. м. землі 306,305 грн., визначену станом на 1 січня 2013 року, яка діяла протягом 2016-2020 років, включно, та враховувалася відповідачем під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на наведене, є безпідставними доводи позивача про необхідність врахування відповідачем витягу з нормативно грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :01:506:0055, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Академіка Образцова, 10-А, від 11.03.2014р., бо, як зазначено вище, відповідно до рішень Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», від 27 квітня 2016 року №5/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» затверджено та введено в дію нову НГО земель м. Дніпропетровська з 01.01.2016р., в той час, як у зазначеному витягу міститься інформація станом до 01.01.2016р.

Щодо доводів позивача відносно того, що зазначені у листі Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22.05.2020р. №8-4-0.38-438/107-20 відомості не відповідають рішенню Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2009р. у справі №2-4488/09, яким визнано віднесеною до категорії «землі автомобільного транспорту» з коефіцієнтом функціонального використання землі « 0,8» земельну ділянку площею 0,2462 га (кадастровий номер :01:506:0055), розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Академіка Образцова, 10-А, суд зазначає, що, дійсно у вищевказаному листі від 22.05.2020р. за вих.№8-4-0.38-438/107-20 «Про надання інформації» Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру наразі цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:506:0055, що розташована за адресою: вулиця Академіка Образцова, 10-А, згідно з УКЦВЗ 1.11.16 (інша комерційна діяльність), отже, надана інформація отримана безпосередньо з Державного земельного кадастру, як то і передбачено чинним законодавством, водночас, жодних доказів внесення до Державного земельного кадастру на підставі вищевказаного рішення суду будь-яких змін, в тому числі щодо функціонального призначення вищевказаної земельної ділянки та коефіцієнта функціонального використання землі позивачем не надано, відтак, не спростовано, що надана Відділом у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформація відповідає відомостям Державного земельного кадастру.

При цьому, суд зауважує, що відповідач, як контролюючий орган, самостійно не визначав та не змінював НГО орендованих земельних ділянок, а використовував інформацію про її розмір, надану компетентним органом, як то передбачено п.286.1 ст.286 ПК України.

Також суд зазначає, що безпідставними є доводи позивача відносно того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням встановленої ПК України процедури, а саме: без проведення податкової перевірки та складені не за тією формою, що мали складатися, що свідчить про їх протиправність та підставою для скасування, з огляду на таке.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Отже, приписами п.58.1 ст.58 ПК України передбачено можливість надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення-рішення або у разі, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, або за результатами проведеної перевірки у разі виявлення відповідних обставин, перелічених у цій нормі.

Як слідує з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вони прийняті згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 ПК України.

При цьому, згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Водночас, як зазначалося вище, в силу приписів абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення приймалися відповідачем в порядку приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, оскільки абз.1 п.286.5 ст.286 цього Кодексу контролюючому органу надано повноваження самостійно визначати суму грошових зобов`язань з орендної плати фізичним особам і саме відповідач є відповідальним за нарахування сум цих податкових зобов`язань, тому задля їх визначення проведення податкової перевірки не потребується і позивач помилково вважав, що така перевірка мала бути проведена.

Наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця не спростовує вищевикладений висновок, позаяк норми чинного ПК України розрізняють лише процедуру нарахування грошових зобов`язань з плати за землю між фізичними і юридичними особами, а не між фізичними особами і суб`єктами господарювання, як помилково зазначає позивач у позовній заяві, і належність у фізичної особи статусу суб`єкта господарської діяльності (фізичної особи-підприємця) не є підставою для віднесення такої особи до процедури, під яку підпадають саме юридичні особи і ПК України не містить з цього приводу будь-яких застережень.

З огляду на це, також помилковими є доводи позивача про те, що спірні податкові повідомлення-рішення складені не у спосіб та не за тією формою, що мали складатися.

Так, відповідно до п.2 розділу ІІ «Порядок складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень» Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015р. №1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року №846) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами, зокрема, як:

«Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

«Р» - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та застосування за наслідками таких перевірок передбачених Кодексом штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових та/або інших зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) та пені (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу) (додатки 2, 3);

«Р1» - у разі виявлення за результатами перевірок заниження або завищення суми податкового кредиту та/або суми податкових зобов`язань для цілей розділу V Кодексу, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов`язань за результатами перевірки (крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки) (додатки 4, 5).

Зважаючи на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято в порядку приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України і контролюючим органом самостійно визначено податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства, вони правомірно складені саме за формою «Ф».

Також, враховуючи наведене, безпідставними є посилання позивача на необхідність врахування відповідачем поданих нею декларацій з орендної плати за землю щодо земельної ділянки по АДРЕСА_6 (з кадастровим номером :01:506:0055), бо у розумінні вищенаведених приписів абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування позивачеві, як фізичній особі, сум податку з орендної плати за землі проводиться саме контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, а не самостійно платником.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зауважити, що спірні податкові повідомлення-рішення мають містити загальний розмір податкового зобов`язання і у разі їх оскарження в судовому порядку останні вважаються неузгодженими, при цьому, фактично сплачені платником податків платежі не можуть враховуватись судом при наданні правової оцінки таким податковим повідомленням-рішенням, що є предметом позову, і сума визначених ними зобов`язань зменшенню на суму самостійно сплачених позивачем платежів не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.01.2020р. у справі №804/886/18.

З огляду на наведене у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються, при цьому, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова