Справа № 489/8824/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 489/8824/21
Головуючий в 1 інстанції: Микульшина Г.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови серії ВМ №00001852 від 03.12.2021 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07 вересня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

З огляду на неприбуття у судове засідання 02 листопада 2022 року сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови ВМ №00001852 від 03.12.2021 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, встановлено, що 02.12.2021 року о 15 год. 55хв., за адресою Т-15-13, км. 36+600, Миколаївська область, зафіксовано транспортний засіб КАМАЗ 53229, при керуванні яким відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних вагових параметрів, визначених пунктом 22.5ПДР України, а саме: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 5,2 % (4,057тон) більше від нормативу, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки Q-FREEHITRACTMU4 WIM, 10025, свідоцтво про повірку технічного засобу (серія) UA.TR.001 35363/364 № 21, дійсне до 31 серпня 2022 року.

За вказане правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Винесення вказаної постанови і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться в момент автоматичного вимірювання, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Тому надана позивачем товарно-транспортна накладна не є належним доказом відсутності порушення нормативно-вагових патаметрів при здійсненні перевезення вантажу.

Необґрунтованими є також посилання позивача на порушення Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, оскільки пунктом 1 Порядку №879 визначено, що його дія не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах.

Щодо посилань позивача на те, що транспортний засіб було передано в оренду третій особі, в користуванні якої він і перебував на час вчинення адміністративного правопорушення, вони також не заслуговують на увагу з урахуванням вищезазначених положень ст.14-3 КУпАП, оскільки будь-яких відомостей в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про те, що належним користувачем транспортного засобу є ТОВ «Лема-В», а не позивач, на час винесення постанови не було.

Крім того, у встановлений законом строк від позивача на адресу відповідача повідомлення про існування підстав для звільнення від адміністративної відповідальності не надходило.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі Закон) передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту спрямовані на:

забезпечення балансу інтересів держави, органів місцевого самоврядування, користувачів транспортних послуг та підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб - суб`єктів господарювання на автомобільному транспорті незалежно від форм власності;

забезпечення якісного та безпечного функціонування автомобільного транспорту;

розвиток та удосконалення нормативно-правової бази діяльності автомобільного транспорту;

визначення загальних засад стратегічного розвитку, системи управління, реформування та регулювання автомобільного транспорту;

визначення пріоритетних напрямів розвитку та шляхів оптимізації діяльності автомобільного транспорту;

захист прав споживачів під час їх транспортного обслуговування;

захист національного ринку транспортних послуг та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у сфері автомобільного транспорту;

створення рівних умов для роботи всіх суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність у сфері автомобільного транспорту, обмеження монополізму та розвиток конкуренції;

забезпечення зайнятості населення, підготовки спеціалістів і робочих кадрів, охорони праці;

раціональне використання енергетичних та матеріальних ресурсів;

охорону довкілля від шкідливого впливу автомобільного транспорту, проведення науково-технічної роботи, досліджень та розвиток системи статистики.

Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Відповідно до ст.6 Закону державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП (Порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами) перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Як було зазначено, відповідно до постанови ВМ №00001852 від 03.12.2021 року, встановлено, що 02.12.2021 року о 15 год. 55хв., за адресою Т-15-13, км. 36+600, Миколаївська область, зафіксовано транспортний засіб КАМАЗ 53229, керуючи яким відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5ПДР України, а саме: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 5,2 % (4,057тон) більше встановленого нормативу, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування власної позиції позивач зазначав, що відповідно до ТТН від 02 грудня 2021 року №3705, Камаз 53229 здійснював перевезення бетону у кількості 4,5 м3.

Товарний бетон (бетонна суміш, що виготовляється на заводі) повинен бути доставлений у пункт призначення без порушення однорідності суміші, тобто без відшаровування рідкої частини цементного «молока», тому що в цьому випадку суміш стає непридатною для використання. Крім того, бетон, що знаходиться тривалий час у дорозі, може затвердіти, втрачаючи свої якості. Узимку, при низьких температурах навколишнього повітря бетон швидко тужавіє, щільно прилипаючи до днища і бортів кузова.

Відповідно до розрахунку середньої густини важкого бетону, наданого Будівельною лабораторією ТОВ «Констянтинівський бетон», висновку за результатами дослідження зразків бетону та наказу ТОВ «Лема-В» для розрахунків прийняте середнє значення показника для всіх класів важкого бетону складає 2220кг/м3.

Відповідно до п.п.3.1.3 п.3.1 ст.3 Державного стандарту України БВ.2.7- 43-96, погодженого ДП «Миколаївстандартметрологія», визначено, що середня густина важких бетонів знаходиться у межах від 2200 до 2500кг./м-3 включно, дрібнозернистого - вище 1800кг/м-3.

Позивачем зазначено, що в даному випадку, автомобіль Камаз 53229 має здвоєну вісь, отже перевищенням нормативних параметрів відповідно до діючого законодавства, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, є маса, яка буде більшою 16000 кг, проте ТЗ, який належить позивачу, фізично зміг би перевезти, якщо взяти максимальну густину, не більше 15540кг (7х2220).

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи та зазначає, що ТТН не є документом суворої звітності (обліку), а тому не може мати визначальний (пріоритетний) вплив в межах даної справи та повинна оцінюватись в сукупності з іншими доказами.

При цьому слід наголосити, що відповідно до 1 Розділу Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Наведене формулювання свідчить, що ТТН в першу чергу є документом комерційно-господарського характеру, що складається суб`єктами підприємницької діяльності з метою обліку товарно-матеріальних цінностей.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, вказаною в постанові від 31 липня 2019 року у справі №802/518/17-а, у якій судом було зазначено, що посилання позивача на те, що перевезення позивачем товару відповідно до товарно-транспортної накладної, з урахуванням нормативної ваги автомобіля та причепу, виключає перевантаження транспортних засобів, Верховний Суд вважає необґрунтованими. Так, відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Крім того, позивач зазначав, що він як власник транспортного засобу Камаз 53229, номерний знак НОМЕР_1 , не може нести відповідальність за дії підприємства-орендаря, яке користувалося ТЗ.

Так, відповідно до посвідченого нотаріально договору найму (оренди) транспортних засобів від 06.11.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1255, позивач передав ТОВ «Лема-В» в тимчасове платне користування на п`ять років Камаз 53229 з номерними знаками НОМЕР_1 . На цьому транспортному засобі саме ТОВ «Лема-В», а не позивач, перевозив вищевказаний вантаж.

Водночас, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, несе відповідальна особа (особа за якою зареєстровано транспортний засіб) або належний користувач транспортного засобу, який внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу регулюється Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого Постановою КМУ від 14.11.2018 року №1197 (далі Порядок №1197).

Згідно з п.п.3 п.2 Порядку №1197 належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозалису).

Відповідно до п.п.2 п.3 вищезазначеного Порядку №1197, підставою внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем.

Згідно з п.24 Порядку №1197 внесення до Реєстру відомостей про належного користувача - працівника, визначеного керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою уповноваженого в установленому законодавством порядку представника юридичної особи або належного користувача.

З аналізу наведеного вбачається, що дійсно орендар ТЗ має обов`язок внести відомості до Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо належного користувача такого ТЗ.

Водночас, положеннями статті 319 ЦК України регламентовано питання здійснення права власності.

Так, вказаною статтею передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

В матеріалах справи наявний договір найму (оренди) від 06.11.2018 року, за яким вказаний транспортний засіб був переданий в користування ТОВ «Лема-В» строком на п`ять років, а згідно п.4.3 вказаного договору наймач має право використовувати ТЗ у своїй діяльності відповідно до їх призначення.

Отже, оскільки позивачем не було перевірено дотримання наймачем обов`язку щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо належного користувача такого ТЗ, з огляду на відсутність жодних матеріалів з приводу того, що позивач вимагав від наймача внести відповідні відомості до вказаного реєстру, та враховуючи обізнаність позивача яким саме чином наймач буде використовувати переданий ТЗ та ту обставину, що саме позивач є власником вказаного ТЗ, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість прийняття спірної постанови саме щодо позивача.

Наведені висновки також узгоджуються з положеннями ч.1 ст.14-3 КУпАП, за якою адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу.

Необґрунтованими є також посилання позивача на порушення Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ від 27.06.2007 №879, оскільки пунктом 1 Порядку №879 визначено, що його дія не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах.

Крім того, вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п.19 Порядку № 879, виключена з 08.09.2017 на підставі Постанови КМУ від 30.08.2017 №671.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком №1174, в якому відсутні посилання на методику визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Позивач зазначав про відсутність методики визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача з приводу відсутності в спірній постанові місця вчинення правопорушення, обставин його вчинення, а сама постанова не містить підпису особи, яка її склала, оскільки вказана постанова містить зазначені реквізити, а саме: відповідальна особа допустила рух транспортного засобу КАМАЗ 53229 із перевищенням нормативних параметрів ваги за адресою Т-15-13, км. 36+600, Миколаївська область, вказані обставини відбулись 02.12.2021 року о 15 год. 55хв., а постанова містить підпис (КЕП) старшого державного інспектора Колєснік Н.Г..

Також, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції правильно надана оцінка фактичним обставинам справи та не допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення повинно бути залишене без змін.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.