Справа № 500/1659/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1659/22 пров. № А/857/9604/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Хабазня Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Осташем А.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради (за участі третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-БУД») про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Тернопільської міської ради (далі Тернопільська міська рада, ОМС, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Тернопільської міської ради, які полягали у навмисному невнесенні в порядку, передбаченому ст.1241 Земельного кодексу України (далі ЗК України), на розгляд сесії заяви та доданих до неї документів, які вказані в описі від 15.02.2022, про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно земельної ділянки, площею 0,0431 га, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , для укладення договору земельного сервітуту або відмови у його наданні з підстав, передбачених ЗК України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що всупереч вимогам КАС України справа не була розглянута за правилами загального позовного провадження. При цьому, було виключено зі складу осіб, які беруть участь у справі третіх осіб, які ним були зазначені у позовній заяві. Також, в порушення вимог цього Кодексу не були вирішені заявлені у позовній заяві клопотання. Висновки суду першої інстанції про те, що земельна ділянка площею 0,0431 га входить до складу земельної ділянки площею 0,14 га, яка була передана ТзОВ «ВВС-БУД», не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються доданими ним до матеріалів справи графічними матеріалами. При цьому, додані до відзиву письмові матеріали, які стосуються земельної ділянки площею 0,0431 га, які розроблені ФОП ОСОБА_6 не відповідають тим, які розроблялися КП «Земельно-кадастрове бюро» Тернопільської міської ради. Аналогічне стосується актів прийому-передачі межових знаків.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника Уставицького І.І., які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача Друзюка Р.М., який заперечував проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 18.08.2015 Тернопільською міською радою було прийнято рішення №6/61/59 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1400 га за адресою : АДРЕСА_1 , ТзОВ «ВВС-БУД» (далі - рішення №6/61/59).

Згідно п.2 рішення №6/61/59, ТзОВ «ВВС-БУД» надано земельну ділянку в оренду за адресою : АДРЕСА_1 , площею 0,1400 га, кадастровий номер :12:003:0015, терміном на десять років, з цільовим призначенням для обслуговування викупленого приміщення та будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення, гаражами, стоянками для автотранспорту. Пунктом 3 рішення вирішено віднести дану земельну ділянку, до земель житлової та громадської забудови.

15.10.2015 між Тернопільською міською радою (орендодавець) та ТзОВ ВВС-БУД (орендар) було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

16.12.2015 складено та підписано акт встановлення (відновлення) в натурі на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки та акт прийому прийому-передачі межових знаків на зберігання.

16.12.2015 складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду для обслуговування викупленого приміщення та будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення, гаражами і стоянками для автотранспорту.

18.12.2015 зареєстровано право оренди вищевказаної земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить гараж за адресою : АДРЕСА_1 .

Надалі позивач звернувся на адресу Тернопільської міської ради із заявою №3075/22 від 15.02.2022 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0431 га, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , для укладення договору земельного сервітуту на право проходу та проїзду. До заяви додано копію довіреності представника позивача, копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , викопіювання з чергового плану м. Тернополя 1:2000, план земельної ділянки 1:500, кадастровий план земельної ділянки та обґрунтування потреб площі.

Листом №8429 від 30.03.2022 відповідач роз`яснив, що задовольнити на даний час клопотання позивача не вбачається можливим, покликаючись на те, що бажана для встановлення земельного сервітуту земельна ділянка є сформованою та перебуває в користуванні ТзОВ «ВВС-БУД» на підставі договору оренди. Одночасно роз`яснено, що особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях комунальної та державної власності звертається з клопотанням до якого додаються копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності); письмове погодження землекористувача (в разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, місцевого самоврядування, що здійснює розпоряджання землями державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально; графічні матеріали із зазначенням орієнтованого місяця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту); технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

Крім цього, відповідач додатково наголосив на тому, що на адресу Тернопільської міської ради звернулось декілька осіб власників гаражів з аналогічними зверненнями.

Вважаючи протиправними дії ОМС, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що бажана для встановлення земельного сервітуту земельна ділянка є складовою земельної ділянки, переданої в оренду ТзОВ «ВВС-БУД», яка є сформованою. Відтак вважав, що спір стосується порядку встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці. При цьому, суд першої інстанції вказав, що ОМС не ставить під сумнів право позивача на встановлення земельного сервітуту за умов дотримання вимог щодо форми звернення із таким питанням.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно ч.1 ст.395 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право користування (сервітут) є речовим правом на чуже майно.

Відповідно до ч.1 ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.127 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.«а» ч.1 ст.141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст.59 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону №280/97-ВР, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, ОМС, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно дефініції, наведеної у частині першій статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 (далі - Закон №3613-VI), державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Разом з тим, згідно ч.1, 2 ст.791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється : у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Частиною п`ятою статті 791 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ч.6, 7 ст.791 ЗК України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою укладення договору земельного сервітуту для проходу та проїзду за адресою : вул. М.Паращука, 2, м. Тернопіль, до якої було долучено графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту.

Листом відповідач роз`яснив позивачу, що задовольнити на даний час клопотання є неможливим, оскільки зазначена позивачем земельна ділянка для встановлення земельного сервітуту є сформованою та перебуває в користуванні ТзОВ «ВВС-БУД» на підставі договору оренди.

З такими висновками погодився суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що позивач не може звертатись із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з метою встановлення земельного сервітуту, якщо земельна ділянка сформована, а тому відповідач діяв обґрунтовано, на підставі та у спосіб, визначений земельним законодавством.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що згідно відповіді стосовно розгляду запиту №31-19-0.202-26/286-20 від 23.10.2020 ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області повідомило позивача про те, що у Державнму фонді документації із землеустрою наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТзОВ «ВВС-БУД», складового якого є кадастровий план земельної ділянки площею 0,1400 га, яка розташована по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :12:003:0015. Вказана земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 17.08.2015.

Колегія суддів виходить з того, що вказаною відповіддю повідомлено про те, що в Міськрайонному управлінні відсутній договір земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0373 га, однак на кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером :12:003:0015 зазначено сервітут площею 0,0373, який не був зареєстрований належним чином у Державному земельному кадастрі.

На сьогодні Державний земельний кадастр містить інформацію про сформовані та зареєстровані земельні ділянки, відомості про які внесено на підставі відповідної документації із землеустрою. Відомості про несформовані земельні ділянки у Державному земельному кадастрі відсутні. Зазначено, що у Державному земельному кадастрі відсутня можливість накладання земельних ділянок, які не внесені до Державного земельного кадастру.

Також повідомило, що у Державному земельному кадастрі відсутні перетини з кадастровим номером :12:003:0015, площею 0.1400 га із земельними ділянками з кадастровими номерами 0:12:003:0022, 0:12:003:0023, 0:12:003:0024, 0:12:003:0025 та 0:12:003:0026.

З урахуванням вищевказаної відповіді вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:003:0015 не є сформованою, що спростовує висновки суду першої інстанції в цій частині.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи неповно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року по справі №500/1659/22 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправними дій задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Тернопільської міської ради стосовно невнесення на розгляд сесії клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно земельної ділянки, площею 0,0431 га, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , з метою вирішення питання земельного сервітуту.

Зобов`язати Тернопільську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно земельної ділянки, площею 0,0431 га, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , з метою вирішення питання земельного сервітуту, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Кухтея Р.В. у відпустці з 24.10.2022 по 30.10.2022 та з тимчасовою непрацездатністю та відсутністю судді Шевчук С.М. з 28.10.2022 по 08.11.2022, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 09.11.2022.