Справа № 380/10652/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року справа №380/10652/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Рехліцький Р.Р.

розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_6, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України, що безпідставно прийняте начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_2 та надати дозвіл на перетин державного кордону для тимчасового виїзду за межі України як супроводжуючій особі інваліда ІІ групи ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що усі документи, які необхідні для перетину кордону у якості супроводжуючої особи інваліда ІІ групи були подані працівникам держприкордонслужби. Про те, що ним подано до огляду такі документи він власноруч зазначив у поясненні на оскаржуваному рішенні. Вказує, що при спілкуванні з працівниками держприкордонслужби усі розмови були зафіксовані на нагрудні камери працівників. Стверджує, що їхні дії порушили його право на тимчасовий виїзд за межі України для супроводу діда, інваліда ІІ групи.

У своїх запереченнях відповідач вказав, що в ході перевірки документів було встановлено відсутність документа, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які звільнені від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України №57. Вказує, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством. Надані позивачем документи не дали змоги уповноваженими особами, які здійснюють прикордонний контроль прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України, а саме військово-облікового документа, що посвідчує факт його належності до виконання військового обов`язку з відповідними відмітками, а тому оскаржуване рішення є правомірним. Стверджує, що сам факт задоволення вимоги про надання дозволу на перетин державного кордону для тимчасового виїзду за межі України як супроводжуючій особі інваліда ІІ групи не приведе до реального захисту прав позивача.

Ухвалою суду від 10.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 27.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 16.06.2022 року згідно із ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України позивачу на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року».

Підставою прийняття такого рішення було те, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки він не зміг надати на паспортний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон).

21.06.2022 року позивачем подано скаргу відповідачу, в якій він просив скасувати згадане рішення та надати дозвіл на перетин державного кордону для тимчасового виїзду за межі України як супроводжуючій особі інваліда ІІ групи ОСОБА_3 .

Відповідач листом №23/К-248-266 від 16.07.2022 року повідомив позивача, що йому було відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання державного кордону у зв`язку із ненаданням на паспортний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах воєнного стану (відсутні оригінали документів про те, що громадянин ОСОБА_4 потребує стороннього догляду), про що винесено відповідне рішення.

Не погодившись із такими діями та рішенням позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 16.06.2022 року, прийняте щодо ОСОБА_1 начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_6.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене лише Законом.

Як передбачено у ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 3857).

Частиною першою ст.1 Закону №3857 передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Відповідно до ч.2 цієї ж норми на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Частиною 1 ст.6 Закону №3857 встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд звертає увагу, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Як вбачається із ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом шостим ч.1 ст.8 Закону №389-VIII передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, строк якого продовжувався Указами від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022, від 12.08.2022 року №573/2022 та діє на час ухвалення рішення.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Частиною другою ст.3 Закону №3857 передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила №57) визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Абзацом п`ятим п.2-1 Правил №57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або документів, що підтверджують інвалідність, та акта встановлення факту здійснення догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I чи II групи складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Згідно із п.2-6 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено лист Адміністрації державної прикордонної служби України щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану №23-6855/0/6-22-вих. від 17.03.2022 року, в якому вказано, що обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років не застосовується до осіб, які зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Підтверджуючими документами можуть бути: довідка про отримання компенсації особі, зайнятій постійним доглядом за особами, що його потребують, рішення суду, довідка МСЕК.

Судом встановлено, що позивач зайнятий постійним доглядом за своїм дідусем ОСОБА_3 як особою, якій встановлено ІІ групу інвалідності.

Вказане підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новояворівської міської ради №146 від 15.06.2022 року про отримання позивачем компенсаційної виплати за догляд на непрофесійній основі за ОСОБА_3 ; витягом з протоколу засідання ЦЛКК КНП Новояворівської рай лікарні ім.Ю.Липи №112 від 12.04.2022 року; довідкою МСЕК серії ЛВА-1 №339068 про встановлення ОСОБА_3 ІІ групи інвалідності; довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №147 від 08.06.2022 року; свідоцтвом про народження позивача, а також свідоцтвом про народження його матері ОСОБА_5

16.06.2022 року позивач у якості супроводжуючої особи ОСОБА_3 здійснював перетин державного кордону України через міжнародний автомобільний пункт пропуску «Рава-Руська», однак отримав відмову у зв`язку із відсутністю оригіналів документів про те, що ОСОБА_3 потребує стороннього догляду.

При цьому, в матеріалах справи наявні документи на підтвердження інвалідності ОСОБА_3 , а також на підтвердження здійснення догляду позивачем за ним, які передбачені чинним законодавством, а також листом №23-6855/0/6-22-вих. від 17.03.2022 року.

Вказані документи також надавались позивачем для огляду при перетині кордону, про що вчинено відмітку позивачем на спірному рішенні, яка засвідчена посадовою особою.

За таких обставин, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 16.06.2022 року, прийняте щодо позивача, не відповідає критерію правомірності передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Щодо вимоги, яка стосується надання дозволу на перетин державного кордону для тимчасового виїзду за межі України суд зазначає наступне.

З урахуванням змісту положень ч.1 ст.14 Закону №1710-VI, саме при перетині Державного кордону України компетентна посадова особа наділена дискреційними повноваженнями на перевірку достатності документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту.

Враховуючи те, що перевірка наявності таких документів здійснюється безпосередньо при перетині кордону, а суд позбавлений можливості спрогнозувати обставини надання чи ненадання таких документів позивачем, захистити його право у обраний ним спосіб не видається можливим.

Відтак, згадана вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, адміністративній позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення про відмову позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України.

В іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Щодо судового збору, то у відповідності до ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 16.06.2022 року, прийняте щодо ОСОБА_1 начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_6.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Я.Мартинюк