Справа № 480/4539/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.Г. Шевченко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 р. Справа № 480/4539/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2022, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 05.04.22 по справі № 480/4539/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Львівській області третя особа Кам`янка-Бузький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

про про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), третя особа: Кам`янка-Бузький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якій просив:

-визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-5190-53-У зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 35 588,74 грн.;

-зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області списати неправомірно нараховану після 28.12.2011 ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, та зняти позивача з обліку як фізичну особу - підприємця в Головному управління ДПС у Львівській області.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 було замінено відповідача - ГУ ДПС у Львівській області () правонаступником, яким є ГУ ДПС у Львівській області ().

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5190-53-У від 09.11.2020, якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити недоїмку у розмірі 35 588,74 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області здійснити коригування інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 35588,74грн. та зняти ОСОБА_1 з податкового обліку у Головному управлінні ДПС у Львівській області як фізичну особу- підприємця.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00коп., а також судовий збір у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн. 00коп. сплачений за подання заяви про забезпечення позову.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить нормативно - правове обґрунтування, покладене в основу прийняття спірного рішення, і перелік доводів, зазначених у відзиві на позовну заяву, які, на його думку, судом першої інстанції не взято до уваги під час ухвалення рішення. Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про припинення підприємницької діяльності позивача на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 у справі № 2а-13514/11/1370, оскільки фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). І вже внесені до ЄДР Відомості про припинення підприємницької діяльності є підставою для зняття підприємця з обліку в органах ДФС тощо.

У поданому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.)

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 13.03.1998 ОСОБА_1 був зареєстрований відділом державної реєстрації Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації як фізична особа-підприємець.

Також вказана обставина підтверджується постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 у справі №2а-13514/11/1370, що набрало законної сили та в силу ч.4 ст.78 КАС України не доказується.

Цією ж постановою Львівського окружного адміністративного суду вирішено припинити підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

У подальшому, ГУ ДПС у Львівській області 09.11.2020 сформувало у відношенні ОСОБА_1 вимогу №Ф-5190-53-У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 35588,74грн (а.с.Ю), яку звернено до примусового виконання.

Позивач вважає вимогу протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зважаючи на те, що твердження позивача про припинення ним підприємницької діяльності у 2011 році відповідач не спростував ніяким чином, дійшов висновку про протиправність вимог податкового органу з приводу необхідності сплати ОСОБА_1 єдиного соціального внеску та, як наслідок, про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-5190-53-У від 09.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 35588,74 грн.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (набув чинності 01.01.2011) (далі - Закон № 2464-VI).

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Водночас, особливості сплати ЄСВ в залежності від категорії його платників визначено статтею 4 Закону № 2464-VI.

Згідно з п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Водночас, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Судовим розглядом установлено, що враховуючи ту обставину, що позивач має статус підприємця, відповідач в автоматичному режимі здійснив нарахування йому ЄСВ у розмірі мінімального страхового внеску за весь період з моменту набрання чинності змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 за № 1774-VIII до ст. 7 Закону № 2464-VI.

В той же час, за результатами судового розгляду справи № 2а-13514/11/1370 за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Кам`янка-Бузькому районі Львівської області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність такого суб`єкта господарювання, оскільки актом ДПІ у Кам`янка-Бузькому районі Львівської області встановлено, що ФОП ОСОБА_1 податкову звітність з ІІІ кварталу 2007 року по жовтень 2011 року не подавав; заборгованості перед бюджетом ФОП ОСОБА_1 не мав, що підтверджувалося довідкою ДПІ про відсутність заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що правове регулювання питання припинення підприємницької діяльності на момент винесення відповідного судового рішення здійснювалося за правилами ст. 49 Закону України від 15.05.2003 за № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (надалі - Закон № 755-IV) в редакції, чинній на момент винесення судом рішення щодо припинення підприємницької діяльності позивача.

Так, згідно з приписами ч. 1 вищевказаної норми Закону № 755-IV суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону № 755-IV, державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Судовим розглядом установлено, що в межах спірних правовідносин сторін у цій справі має місце бездіяльність суб`єктів владних повноважень із внесення даних до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та зняття з обліку в органах доходів і зборів, оскільки, постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі від 15.11.2011 у справі № 2а-13514/11/1370, що набрала законної сили 28.12.2011, встановлено, що діяльність суб`єкта господарювання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - припинена.

Колегія суддів зазначає, що саме ці обставини в подальшому призвели до порушення прав позивача з боку податкового органу шляхом нарахування йому ЄСВ, тобто внаслідок обставин, що ніяк не залежали від його волі, через бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Подібні ситуації чинним законодавством України не врегульовані.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, сталою практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.1999 в справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що право на справедливий розгляд в суді, ґарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву (пункт 61).

В контексті обставин цієї адміністративної справи принцип правової певності знаходить своє відображення в наявності рішення у формі постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі від 15.11.2011 у справі № 2а-13514/11/1370, у зв`язку з чим ОСОБА_1 мав законні підстави сподіватися, що його підприємницька діяльність буде припинена з ініціативи податкового органу, який виступав позивачем у справі № 2а-13514/11/1370.

Однак, невиправдана бездіяльність державних органів призвела до порушення прав особи внаслідок покладення на нього фінансового тягаря зі сплати ЄСВ через саму лише наявність у нього статусу підприємця, який всупереч його законним очікуванням, виявився не припиненим, внаслідок чого вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) ставить під сумнів висновки, сформульовані судом у справі № 2а-13514/11/1370, де судове рішення, яке набрало законної сили, набуло статусу остаточного.

Окрім цього, саме відповідач повинен володіти інформацією щодо дати реєстрації позивача у якості ФОП, дати припинення ФОП позивачем, дати взяття її на облік, як платника єдиного внеску. Після припинення ФОП саме органи доходів і зборів повинні провести перевірку та остаточні розрахунку та зняти з обліку особу, ФОП якої припинено.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність вимоги податкового органу з приводу необхідності сплати ОСОБА_1 єдиного соціального внеску та, як наслідок, про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2020 за № Ф-5190-53-У зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 35588,74 грн.

Відповідно до пп.4 п.11.18 Порядок обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року N 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за N 1562/20300 (далі - Порядок обліку платників податків і зборів), на який посилається відповідач, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Водночас, судом встановлено, що підприємницька діяльність позивача припинена. Підстава - судове рішення про припинення підприємницької діяльності у зв`язку з неподанням податкової звітності за III квартал 2007 року по жовтень 2011 року. При цьому, станом на момент прийняття судового рішення у справі №2а-13514/11/1370, яке набрало законної сили, та обставини встановлені в якому, в силу ч.4 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають доказуванню, заборгованість за позивачем була відсутня (а.с.14-15). Тобто заборгованість, яка стала підставою для формування оскаржуваної вимоги (а.с.10), та яка визнана судом протиправною, є сума заборгованість, яка обліковується за ОСОБА_1 після припинення підприємницької діяльності. Доказів на спростування зазначеного відповідачем суду не надано.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання представника відповідача на наявність за позивачем заборгованості з єдиного внеску, що є фактично перешкодою у знятті його з податкового обліку судом.

У свою чергу, відповідно до пп.1 п.11.18 Порядок обліку платників податків і зборів, підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою.

Представник відповідача визнає ту обставину, що на адресу податкового органу з Єдиного державного реєстру надійшли відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за судовим рішенням, що не пов`язано з її банкрутством (а.с.81-84), що є підставою для зняття позивача як фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі.

Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то на переконання суду, матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №813/7097/14 від 28.02.2020 року, який є обов`язковим для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи, що предметом оскарження є вимога на суму недоїмки 35588,74грн., та враховуючи, що податковий орган самостійно не вчиняє дій щодо коригування інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом виключення даної суми боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та щодо зняття позивача з податкового обліку, приймаючи до уваги неодноразове звернення позивача до суду за захистом своїх прав стосовно вказаних правових відносин (справи №480/2669/19, №480/4468/20), суд першої інстанції, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, зобов`язавши відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , шляхом виключення суми недоїмки з єдиного внеску єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 35588,74грн. (а не заборгованості, яка виникла після 28.12.2011, як просить позивач) та зняти ОСОБА_1 з податкового обліку у ГУ ДПС у Львівській області як фізичну особу-підприємця.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2022 по справі № 480/4539/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко