Справа № 120/5485/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

10 листопада 2022 р. Справа № 120/5485/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини НОМЕР_1

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2021, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Разом із тим, постановою Верховного Суду від 21.09.2022 задоволено касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2022, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року про прийняття справи до провадження витребувано у ОСОБА_1 інформацію з наданням відповідних доказів щодо місця проходження нею військової служби в період з 2016 по 2018 рік включно (зазначити відповідну військову частину), а також щодо звернення до вказаної військової частини стосовно виплати індексації грошового забезпечення. Цією ж ухвалою зобов`язано позивачку надати суду витребувані докази в 15-денний строк з дня отримання ухвали.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану ухвалу позивачка отримала 17.10.2022 року.

Станом на 03.11.2022 року витребуваних доказів позивачкою до суду не подано, а також не надано пояснень щодо неможливості їх подання.

Враховуючи наведене, ухвалою від 03.11.2022 року суд повторно витребував у ОСОБА_1 інформацію з наданням відповідних доказів щодо місця проходження нею військової служби в період з 2016 по 2018 рік включно (зазначити відповідну військову частину), а також щодо звернення до вказаної військової частини стосовно виплати індексації грошового забезпечення.

Разом з тим, 09.11.2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивачки, в яких ОСОБА_1 наполягає на задоволенні позовних вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_1 . Вказує, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2021 року №42 вона посаду здала та була виключена із списків особового складу військової частини 02.03.2021 року. Однак повного розрахунку не отримала. Позивачка наголошує, що відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби усі розрахунки проводяться військовою частиною при звільненні, а звільнялася вона саме з військової частини НОМЕР_1 ( отримувала у вказаній військовій частині грошове забезпечення).

Крім того, позивачка вказує, що відповідач у відзиві зазначає, що у нього наявний її грошовий атестат, але не зазначає із якої військової частини він надійшов, тобто сам приховує, хто, на його думку, є належним відповідачем.

При цьому позивачка наполягає, що у неї відсутній грошовий атестат, а при зверненні до військового комісаріату для ознайомлення з матеріалами особової справи, а саме з грошовим атестатом, щоб розібратися, яка саме військова частина виплачувала їй індексацію доходів за спірний період, їй повідомили, що грошового атестату з попередніх місць служби в справі немає, а зазначені відомості мають бути у відповідача.

Ознайомившись з письмовими поясненнями позивачки, суд зауважує таке.

Слід констатувати, що позивачкою не виконані вимоги ухвали суду від 03.10.2022 щодо надання інформації з долученням відповідних доказів щодо місця проходження нею військової служби в період з 2016 по 2018 рік включно (зазначити відповідну військову частину), а також щодо звернення до вказаної військової частини стосовно виплати індексації грошового забезпечення.

При цьому, наведені позивачкою в письмових поясненнях доводи жодним чином не свідчать про неможливість надати витребувані судом докази або наявність істотних перешкод для цього.

Суд вважає, що надання витребуваної інформація не становить складності, оскільки позивачка, як особа, яка проходила військову службу, має бути обізнана до списків особового складу якої саме військової частини вона була зарахована та взята на всі види забезпечення в період з 01.01.2016 по 01.03.2018 року.

Відтак, суд розцінює неподання позивачем вказаних доказів ( надання відповідної інформації ) як таке, що вчинене без поважних причин.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 4-6 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Слід наголосити, що судом у позивачки витребовувались саме докази на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Щодо тверджень позивачки, що відповідач у справі сам приховує, хто, на його думку, є належним відповідачем, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, враховуючи положення ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, військовою частиною НОМЕР_1 подано відповідні докази, які свідчать, що ОСОБА_1 була зарахована до списків особового складу частини та на всі види забезпечення лише з 14.02.2019 року. В той же час, позивачкою заявлені вимоги про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 року.

Положенням ч. 4 ст. 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст. 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Розглядаючи цю адміністративну справу в ході нового судового розгляду, суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 353 КАС України має в обов"язковому порядку врахувати висновки та мотиви касаційного суду, з яких скасовані попередні рішення.

Так, у постанові від 21 вересня 2022 року Верховний Суд зазначив, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. У цій справі позивачка відповідачем у справі визначила військову частину НОМЕР_1 , посилаючись в обґрунтування своїх вимог, зокрема на те, що відповідач не здійснив виплату їй індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки. Статтею 9 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Відповідно до пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира. Наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (у редакції наказу Мінооборони від 14 лютого 2020 року № 44) затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України (далі Правила). Ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до пункту 4.3. вказаних Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Разом з тим матеріали справи не містять жодних доказів невиплати позивачці за місцем проходження служби у період з 2016 року по 2018 рік індексації грошового забезпечення за вказаний період та доказів відмови військової частини, в якій позивач проходила службу, у нарахуванні та виплаті індексації у вказаний період.

Підсумовуючи Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду цієї справи суду першої інстанції необхідно правильно визначити коло відповідачів, витребувати у відповідного відповідача та дослідити документи щодо нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення за період з 2016 року по 2018 рік та з урахуванням висновків Верховного Суду надати оцінку вказаним обставинам, що входять до предмета доказування у цій справі.

Суд наголошує на тому, що невиконання позивачем вимог ухвали суду від 03.10.2022 в частині надання витребуваних доказів ( відповідної інформації ) позбавляє суд можливості належного розгляду та вирішення спору, зокрема можливості встановити належного відповідача за заявленими позовними вимогами.

Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Частинами 8, 9 ст. 80 КАС України передбачено, що у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом. У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Наведені положення законодавства кореспондуються з приписами п. 9 ч. 1 ст. 240 КАС України, згідно з якою суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

В свою чергу, частина 2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, суд вважає за необхідне повторно витребувати у ОСОБА_1 інформацію з наданням відповідних доказів щодо місця проходження нею військової служби в період з 01.01.2016 по 01.03.2018 (зазначити відповідну військову частину), а також щодо звернення до вказаної військової частини стосовно виплати індексації грошового забезпечення; витребувати у ОСОБА_1 інформацію чи проходила вона військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та в який саме період; витребувати у військової частини НОМЕР_1 грошовий атестат ОСОБА_1 з попереднього місця служби, з якого вона прибула до військової частини НОМЕР_1 та була зарахована до списків особового складу частини з 14.02.2019.

Керуючись ст.ст. 80, 240, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:
Повторно витребувати у ОСОБА_1 інформацію з наданням відповідних доказів щодо місця проходження нею військової служби в період з 01.01.2016 по 01.03.2018 (зазначити відповідну військову частину), а також щодо звернення до вказаної військової частини стосовно виплати індексації грошового забезпечення.

Витребувати у ОСОБА_1 інформацію чи проходила вона військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та в який саме період.

Витребувати у військової частини НОМЕР_1 грошовий атестат ОСОБА_1 з попереднього місця служби, з якого вона прибула до військової частини НОМЕР_1 та була зарахована до списків особового складу частини з 14.02.2019

Зобов`язати сторони надати витребувані докази суду в 15-денний строк з дня отримання ухвали.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна