Справа № 166/883/22
Суддя: Свистун О. М.
Дата ухвалення: 2022-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 166/883/22
провадження 2-а/166/27/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2022 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., за участю секретаря Заєць Н.П., третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов представника позивача Колєсніка Богдана Володимировича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача інспектор відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Данилюк Владислав Анатолійович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

Адвокат Колєснік Б.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , 24 жовтня 2022 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що працівником відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі поліцейським) Данилюком В.А. 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №730031 від 18.10.2022.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, нібито, керував 18 жовтня 2022 року о 22 год 10 хв транспортним засобом в смт Ратне на вул. Центрвальній та не користувався ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 (в) ПДР України, у чому поліцейський вбачає ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за які передбачено ч.5 ст.121 КУпАП.

Підставами для скасування постанови вважає недоведеність жодним доказом вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Зазначив, що обставини, викладені в оскаржуваній постанові, позивачем не визнаються, оскільки він вказаного правопорушення не вчиняв, ремінь безпеки під час руху автомобіля був пристебнутий, а підстав для зупинки транспортного засобу взагалі не було. Крім того, вважає, що при розгляді справи відповідачем порушено вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП та в оскаржуваній постанові зазначено неправдиві обставини справи.

Просить визнати постанову серії БАД №730031 від 10.10.2022 протиправною та скасувати її, провадження у справі про адмінправопорушення закрити за відсутністю події та складу адмінправопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 26.10.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04 листопада 2022 року.

Від представника відповідача 31 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача вимоги позивача вважає безпідставним і таким, що не пілягають задоволенню. Вказав, що підставою для винесення даної постанови стало те, що 18 жовтня 2022 року о 22 год 10 хв під час несення служби на вул. Центральній в смт Ратне поліцейським Данилюком В.А. було зупинено транспортний засіб марки "Фольцваген", д.н.з. НОМЕР_1 , згідно п.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", так як водій перебував без ременя безпеки. Тому поліцейським Данилюком В.А. на водія ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 (п.2.3 в) КУпАП та накладено стягнення в розмірі 510 грн. Факт події та розгляд адміністративної справи було зафіксовано на нагрудну бодікамеру 12/2 серії S/N B21A6513, згідно наказу МВС України №1026 від 18.12.2018. Зазначив, що справа про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП розглянута уповноваженою посадовою особою з дотриманням процедури розгляду справи, а тому вважає, що є підстави для залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовних вимог - без задоволення.

Представником позивача 02 листопада 2022 року на адресу суду скеровано відповідь на відзив, в якому він навів свої заперечення проти викладених у відзиві обґрунтувань. Зокрема, зазначив, що у відзиві відповідач наводить ряд доводів, аргументуючи свою позицію тим, що позивач повинен надати докази, яким він обґрунтовує свої доводи. Однак такі твердження відповідача прямо суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, ст. 77 КАС України, згідно з якими саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, був зобов`язаний збирати докази вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Із доданої до матеріалів справи постанови вбачається, що поліцейський не зазначив жодного доказу вчинення адміністративних правопорушень позивачем, як і не навів у оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб відеофіксації, яка б дозволяла його ідентифікувати (відсутня марка, модель, серійний номер), хоча така фіксація частково мала місце, утім вона не дозволяє ідентифікувати відповідний пристрій, при тому, що сторона позивача ставить під обґрунтований сумнів долучені відповідачем відеозаписи. Разом з тим, як вбачається з долучених відеозаписів, останніми не зафіксовано факти керування ОСОБА_2 автомобілем без пристебнутого ременя безпеки. Водночас, у графі "7. До постанови додаються" зазначені власноруч написані пояснення позивача, а саме те, що останній рухаючись по трасі М-19 по вул. Центральній в смт Ратне їхав з пристебнутим ременем безпеки і з прийнятим поліцейським рішенням він не згідний. Таким чином, сторона позивача вважає, що оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції, викладених у самій постанові. Просить визнати недопустимими джерелами фактичних даних відеофонограми, оскільки вони не є безперервними, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а також вони не засвідчені електронним цифровим підписом.

У судове засідання сторони не з`явилися, клопотали справу розглянути за їх відсутності.

Третя особа без самостійних вимог - поліцейський Данилюк В.А. пояснив, що у вказані в постанові дату, час і місці він зупинив позивача за керування автомобілем, не будучи пристебнутим ременем безпеки. З огляду на темну пору доби зафіксувати вказаний факт на реєстратор не вдалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом установлено,документально підтверджено постановою поліцейського Данилюка В.А. від 18.10.2022 серії БАД №730031 факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 510 грн за те, що він 18 жовтня 2022 року о 22 год 10 хв керував транспортним засобом "Фольксваген" в смт Ратне на вул. Центральній, не користуючись ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 (в) ПДР України.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 цього Кодексу.

У силу п.4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі, ч.5 ст.121 КУпАП.

Згідно з п.2.3 в ПДР України водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними. У протилежному випадку настає відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП.

Так, незважаючи на те, що у даній категорії справ протокол про адміністративне правопорушення не складається, відповідач жодних передбачених ст.251 КУпАП доказів на підтвердження вини позивача в порушенні п.2.3.в ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.121 КУпАП, не надав. Так, на доданому до відзиву відеозаписі "video_2022-10-27-10-00-09.MP4" відеореєстратором поліцейського автомобіля зафіксовано, як попереду рухався автомобіль марки "Фольксваген", однак враховуючи, що дана подія відбувалася в темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, об`єктивно неможливо установити чи користувався водій пасивним ременем безпеки, під час руху. Інші відеозаписи не є належними доказами у даній справі, оскільки на них зафіксована лише процедура огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння в медичному закладі, будь-яких даних про керування водієм транспортним засобом, не користуючись ременем пасивної безпеки, вони не містять.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірності рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КпАП України не довів, відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: копію договору №228 про надання правової допомоги від 21.10.2022, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Колєсніком Б.М.; акт №1 про надання правової допомоги від 24.10.2022, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано правову допомогу на загальну суму 2500 грн; копію прибуткового касового ордера №107 від 24.10.2022 та оригінал квитанції до нього, відповідно до якого адвокатом Колєсніком Б.М. прийнято від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2500 грн.

Зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу здійснюється судом лише за клопотанням іншої сторони ( ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 КАС України).

При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання.

Отже, враховуючи складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області слід стягнути на користь позивача 2500 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу.

Також судом установлено, що ОСОБА_2 під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп, відтак належить стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача вказану суму судового збору.

Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 496 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, загалом 2996 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст.1, 77, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 121, 251, 276, 279-3, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача інспектор відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Данилюк Владислав Анатолійович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити повністю.

Постанову інспектора відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Данилюка Владислава Анатолійовича серії БАД №730031 від 18 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 510 грн скасувати, провадження закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_2 2996 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 20 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М. Свистун