Справа № 640/8425/21
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8425/21 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2018 по справі № 826/16184/18 з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 01.08.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2018 по справі № 826/16184/18 з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 01.08.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві № 73 від 09.07.2020, прийняте на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2018 у справі № 826/16184/18, щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву від 01.02.2018 та прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання у Вінницькому політехнічному технікумі з 01.09.1977 по 28.02.1981 згідно з положенням пункту 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі заяви від поданої у 2018 році, оскільки навіть з урахуванням раніше прийнятого рішення суду у справі 826/16184/18 наявний у позивачки стаж є недостатнім.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено ухвалу про продовження апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, як працівник за Списком № 2, відповідно до п. 2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27 червня 2018 року №3012/03, стаж роботи позивача з 11 січня 1982 року по 02 серпня 1984 року не зараховується, оскільки, ОСОБА_1 , працювала на посадах, які не відносяться до посад на пільгових умовах за Списком №2.

Також, позивачем було подано до відповідача заяву від 17 липня 2018 року про підтвердження пільгового стажу.

У відповідь на вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у листі від 01 серпня 2018 року №49798/02 зазначило, що для розгляду наданих документів Комісією по підтвердженню пільгового стажу немає підстав, оскільки, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня підтверджуюча інформація про ліквідацію ВАТ «Радикал».

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2019, залишеним постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2020 без змін, позов ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, які викладенні у даному рішенні, в решті позовних вимог відмовлено.

Вказаним рішенням суду встановлено, що записами у трудовій книжці позивача, підтверджується період роботи позивача з 13.04.1981 року по 27.02.1984 року на посаді «аператчика нейтрализации в цехе №15», з 03.08.1984 року по 21.08.1986 року - «лаборант химического анализа в цехе №16», з 21.08.1986 року по 31.01.1987 року - «лаборант химического анализа в цехе №7».

Дана посада передбачена Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, а саме визначене у розділі «XI. Химическое производство».

Тому, посади, які обіймала позивач - належать до посад за Списком №2, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість прийняття до уваги зазначених документів, які підтверджують пільговий стаж позивача за списком № 2.

Суд також відмітив, що посилання відповідача на те, що в період з 11.01.1982 по 02.08.1984 позивач працювала на посадах, які не відносяться до посад на пільгових умовах за Списком №2, не визнаються за належні і достатні підстави для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки, як вже зазначалось, записами у трудовій книжці позивача, підтверджується період роботи позивача з 13.04.1981 по 27.02.1984, з 03.08.1984 по 21.08.1986, з 21.08.1986 по 31.01.1987 на посадах, які передбачені Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173.

На виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві прийнято рішення від 09.07.2020 № 73 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 05.06.2020.

З розрахунку загального трудового стажу вбачається, що позивач має страховий стаж у 38 років 1 місяць та 1 день. При цьому, стаж роботи за Списком № 2 становить 5 років 4 місяці та 14 днів, період навчання з 01.09.1977 по 28.02.1981 до пільгового стажу не зараховано.

24.07.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з заявою, в якій просила повідомити та роз`яснити з якого часу було призначено пенсію, а також виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок невиплати пенсії, яка повинна була бути призначеною з 02.02.2018.

Листом від 27.08.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повідомило, що пенсію призначено з 05.06.2020 - з дати набрання рішенням законної сили. З 02.02.2018 підстави для призначення пенсії відсутні.

Не погоджуючись з відповіддю, наданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві у зазначеному листі, позивач звернулась зі скаргою до Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонду України у листі від 28.10.2020 № 28053-25980/Б-03/8-2800/20 вказав, що тривалість пільгового стажу на виконання рішення суду від 24.12.2019 складає 5 років 4 місяці 14 днів, що надає право на отримання пенсії на пільгових умовах після досягнення віку у 58 років (у 2020 році).

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу щодо непризначення пенсії з дати звернення з заявою від 2018 року, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІVвизначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності зі статтею 26 Закону №1058-ІV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно пункту 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці на списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону і в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до положень пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі частини 1 статті 44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до пункту 2 статті 114 Закону №1058-ІV, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У відповідності до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №2.

При цьому, за правилами застосування Списку №2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31 грудня 1991 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01 січня 1992 року або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11 березня 1994 року, то застосовується Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11 березня 1994 року або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16 січня 2003 року, то застосовується Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.

Відтак, основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, записами у трудовій книжці позивача, підтверджується період роботи позивача з 13.04.1981 по 27.02.1984 на посаді «аператчика нейтрализации в цехе №15», з 03.08.1984 по 21.08.1986 - «лаборант химического анализа в цехе №16», з 21.08.1986 по 31.01.1987 - «лаборант химического анализа в цехе №7».

Як встановлено судом у межах справи № 826/16184/18, такі посади передбачені Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, а саме визначені у розділі «XI. Химическое производство».

Тому, посади, які обіймав позивач - належать до посад за Списком №2, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

За приписом ч. 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відтак, розмір пільгового стажу щодо зазначених періодів роботи у розмірі 5 років 4 місяці та 14 днів. Зазначена обставина апелянтом не заперечується.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи наявна копія диплому серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_2 , що підтверджує обставини навчання позивача у Вінницькому політехнічному технікумі з 1977 по 1981 роки за спеціальністю «Теплотехнічне обладнання промислових підприємств». Позивачу присвоєно кваліфікацію техніка-теплоенергетика.

У спірні періоди роботи позивача діяло Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради міністрів СРСР №590 від 03.08.1972 (далі Положення №590).

Пунктом 109 Положення № 590 передбачено, що крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також пункт «з»: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т.д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та з перекваліфікації.

Положенням передбачено, що період, вказаний у пункті «з» прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Оскільки, позивачу присвоєно кваліфікацію аппаратчика нейтралізації ІІІ розряду, а з 13.04.1981 прийнято на роботу на завод хімікатів, суд зазначає, що до зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 підлягає період навчання позивача у Вінницькому політехнічному технікумі з 01.09.1977 по 28.02.1981.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається достатній обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пенсійним органом не враховано вказаний період при прийнятті рішення про призначення пенсії на пільгових умовах з 05.06.2020 з урахуванням періодів роботи з 13.04.1981 по 27.02.1984 та з 03.08.1984 по 31.01.1987.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2018 у справі № 826/16184/18 здійснено повторний розгляд заяви позивача та прийнято рішення № 73 від 09.07.2020 про призначення пенсії на пільгових умовах без урахування періоду навчання у Вінницькому політехнічному технікумі з 01.09.1977 по 28.02.1981, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним такого рішення.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2018 по справі № 826/16184/18 з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 01.08.2018, суд відмічає таке.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини другої ст. 245 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та визначення підстав, за яких призначається даний вид пенсії або приймається рішення про відмову в її призначенні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 01.02.2018 та прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання у Вінницькому політехнічному технікумі з 01.09.1977 по 28.02.1981.

Слід зауважити, що апелянтом жодним чином не заперечуються наведені висновки суду першої інстанції та право включення до пільгового стажу періоду навчання у Вінницькому політехнічному технікумі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 08.11.2022)