Справа № 440/15090/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 р. Справа № 440/15090/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/15090/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, (далі за текстом ГУ ПФУ в Полтавській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі за текстом ГУ ПФУ в Рівненській області, другий відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 19.10.2021 № 77 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області, ГУ ПФУ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12 жовтня 2021 року, тобто з дня звернення за призначенням пенсії;

- понесені судові витрати (судовий збір) стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність відмови ГУПФУ в Рівненській області у призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788ХІІ (далі Закон № 1788ХІІ) у редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213VIII (далі Закон № 213VIII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911VIII (далі Закон № 911VIII), оскільки на момент звернення за призначенням пенсії (12.10.2021) вона мала стаж роботи на посаді викладача української мови та літератури Кременчуцького медичного фахового коледжу понад 25 років (з урахуванням стажу з 11.10.2017 по 12.10.2021), що в силу вказаної норми, та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019, дає їй право на призначення пенсії за вислугу років при дотриманні лише однієї умови наявність на дату звернення із заявою про призначення пенсії спеціального стажу роботи від 25 років. Застосування відповідачем до спірних відносин Закону № 1788ХІІ в редакції Закону № 213VIII та Закону № 911VIII з посиланням на відсутність у неї необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років, який станом на 10.10.2017 повинен дорівнювати 26 років 6 місяців, вважає безпідставним.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі № 440/15090/21, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 77 від 19 жовтня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні з пенсії за вислугу років у порядку пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору загальному розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виправлення описки у рішенні суду у справі №440/15090/21 задоволено.

Виправлено описку в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі №440/15090/21, шляхом зазначення в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення суду найменування та реквізитів відповідача, з якого необхідно стягнути судовий збір, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) замість Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ).

Другий відповідач, не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі № 440/15090/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована твердженнями про те, що з моменту визнання неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положень статті 55 Закону № 1788ХІІ зі змінами, внесеними Законами № 213VIII та № 911VIII, при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» цієї статті необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін, втім, з урахуванням положень п. 2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які станом на 11 жовтня 2017 року (дата набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, положення якого не визнано неконституційними) мають пільговий стаж не менше 26 років 6 місяців.

Вказав, що згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 , та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 24 роки 9 місяців 29 днів, а спеціальний стаж роботи (станом на 11.10.2017) - 21 рік 1 місяць 23 дні.

Отже, вважає, що позивачем при зверненні до другого відповідача не виконано вимогу щодо тривалості спеціального стажу роботи в закладах освіти на визначену законодавством дату (11.10.2017), що зумовлює відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , внаслідок чого і було прийнято рішення від 19.10.2021 № 77, яке є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Разом з цим, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не врахував, що спеціальним законом, який визначає принцип, засади і механізм функціонування системи призначення, перерахунку і виплати пенсій за вислугу років є № 1788ХІІ, що призвело до помилкового висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2021 року позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику освіти. До заяви приєднано: диплом про навчання, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяву про спосіб виплати пенсії, паспорт, свідоцтво про шлюб, трудову книжку, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення, що підтверджено розпискою-повідомленням.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що в період з 19 серпня 1996 року по 30 вересня 2021 року позивач працював на посаді викладача української мови і літератури з 19 серпня 1996 року по 30 вересня 2021 року в Кременчуцькому медичному училищі (з 25 березня 2004 року Кременчуцький медичний коледж, з 09 жовтня 2013 року Комунальний вищий навчальний заклад І рівня акредитації Полтавської обласної ради "Кременчуцький медичний коледж" ім. В.І. Литвиненка, з 30 липня 2020 року Комунальний заклад освіти Кременчуцький медичний фаховий коледж ім. В.І. Литвиненка Полтавської обласної ради).

Відповідно до принципу екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, заява позивача розглядалась ГУПФУ в Рівненській області, яке 19 жовтня 2021 року прийняло рішення № 77 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, мотивоване недостатністю належним чином підтвердженого пільгового трудового стажу для призначення такого виду пенсії.

Не погоджуючись з рішенням ГУПФУ в Рівненській області від 19.10.2021 № 77 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звільнення з посади викладача української мови і літератури спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 складав понад 25 років, а отже з урахуванням вимог пункту "е" статті 55 Закону № 1788- XII в первісній редакції, позивач мала достатній пільговий стаж для призначення пенсії за вислугу років.

Посилання відповідача на недостатність у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу через ненадання довідки про періоди навчання, форму навчання та про набуття відповідної професії, суд вважав необґрунтованими з огляду на те, що періоди навчання позивача належить зараховувати до його загального, а не спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років суд дійшов висновку, що прийняття такого рішення віднесено до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а суд не вправі перебирати на себе функції відповідного органу. Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважав за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV ( далі по тексту Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 було внесено зміни, відповідно до якого пункт "е" вказаної статті має наступний зміст:

«Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.»

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII.

Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, положення Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Таким чином, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Отже, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років незалежно від віку необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах зазначених у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Так, колегія суддів зазначає, що посада викладача у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів, яку займала позивач, входить до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909.

Колегією суддів встановлено, що відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачці пенсії, ГУ ПФУ в Рівненській області також послалося на недостатність у ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців, який дає право на призначення пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

З наведеного слідує, що з урахуванням положень п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років відповідно до положень пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 в період з 19 серпня 1996 року по 30 вересня 2021 року працювала на посаді викладача української мови і літератури в Кременчуцькому медичному училищі (з 25 березня 2004 року Кременчуцький медичний коледж, з 09 жовтня 2013 року Комунальний вищий навчальний заклад І рівня акредитації Полтавської обласної ради "Кременчуцький медичний коледж" ім. В.І. Литвиненка, з 30 липня 2020 року Комунальний заклад освіти Кременчуцький медичний фаховий коледж ім. В.І. Литвиненка Полтавської обласної ради).

Отже, згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , станом на 11 жовтня 2017 року, спеціальний стаж ОСОБА_1 , як працівника освіти, у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції до 01.04.2015 становить 21 рік 1 місяць 23 дні, замість необхідних щонайменше 25 років станом на 11 жовтня 2017 року.

Дійшовши висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років станом на 12.10.2021, судом першої інстанції не застосовано до спірних відносин п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, за якими пенсія за вислугу років відповідно до положень пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-ХІІ спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років є помилковим та таким, що спростовано дослідженими матеріалами справи.

Разом з цим, враховуючи, що відповідачем при прийнятті спірного рішення про відмову від 19.10.2021 було застосовано пункт «е» статті 55 Закону № 1788-XII у редакції, що визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Рівненській області від 19.10.2021 № 77 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також, слід зауважити, що зі змісту спірного рішення вбачається, що відповідачем за наслідками розгляду документів, доданих до заяви, а саме диплому, не зараховано до страхового стажу період навчання позивача та запропоновано надати уточнюючу довідку про періоди, форму навчання та про набуття відповідної професії.

Однак, при цьому відповідачем не враховано, що саме наявність у позивача спеціального стажу, до якого зараховуються періоди роботи на посадах, визначених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, а надання уточнюючої довідки про період навчання жодним чином не змінить розмір спеціального стажу та не вплине на спірні правовідносини, що склались з приводу призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що за правилами статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Водночас, постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, єдиним органом до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права, зокрема, на призначення пенсії за вислугу років є територіальний орган Пенсійного фонду до якого особа звернулася з відповідною заявою. При цьому, за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

Проте, оскаржуване рішення від 19.10.2021 № 77 прийняте другим відповідачем без урахування висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 у справі № 2-р/2019, що свідчить про те, що ГУ ПФУ у Рівненській області відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, не надало належної оцінки документам, доданим до заяви та не вмотивувало своє рішення належним чином. При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно орган Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання ГУПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону 1788-ХІІ з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції не було в достатній мірі з`ясовано фактичні обставини, помилково розтлумачено норми пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" без урахування висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 внаслідок чого необґрунтовано зазначено про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі № 440/15090/21 підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі № 440/15090/21 - змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі № 440/15090/21 задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова