Справа № 380/19179/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/19179/21 пров. № А/857/12280/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 380/19179/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Кухар Н.А.,

час ухвалення рішення 31.01.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Міністерства внутрішніх справ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Головне управління МВС України у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо повернення без прийняття рішення заяви позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язати МВС України повторно розглянути звернення позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку №850.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України оскаржило його в апеляційному порядку, доводи виклало аналогічні наведеним у відзиві на позов. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України. Саме лише подання позивачем, передбачених п. 7 Порядку №850 документів, не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів, і у разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставини отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь- якого з рішень чи то про виплату одноразової грошової допомоги, чи про відмову у виплаті такої. Так, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України при розгляді, отриманих від позивача, матеріалів зауважено, що медико-соціальна експертна комісія Позивачу проведена з порушенням пунктів 10, 16 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 року, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю до складу якого входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи Позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Під час проведення медико-соціальної експертизи представлення Позивача представником ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» не здійснювалось. Поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» Позивач для проходження МСЕК не скеровувався. Невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення №1317 унеможливила прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги Позивачу згідно з Порядком. Зазначені обставини слугували підставою для повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Позивачу до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області на доопрацювання. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки у ній не спростовано тверджень та аргументів позовних вимог, не наведено в чому саме оскаржуване рішення суду є незаконним та необгрунтованим. З аналізу положень Порядку №850 не передбачено повноважень МВС України на повернення документів без прийняття відповідного рішення щодо них. У компетенцію відповідача входить прийняття рішення чи про виплату, чи про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги. Вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач- ОСОБА_1 у період з 23 червня 1992 року по 30 квітня 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Управління МВС України на залізничному транспорті Лінійне управління Львівській залізниці Міністерства внутрішніх справ України від 25 квітня 2008 року №24о/с, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку із зняттям військового обліку за ст.65 п. «б» (через хворобу).

Згідно зі Свідоцтвом про хворобу №192 від 04 квітня 2008 року військово-лікарської комісії Головного управління МВС України у Львівській області встановлено, що захворювання Позивача пов`язане проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2020 року позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №011334 від 22 січня 2019 року, Позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 45% (сорок п`ять відсотків).

Випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААБ №333338 від 22 січня 2020 року підтверджується наявність у позивача III групи інвалідності із зазначенням діагнозу та протипоказань.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу №192 від 04 квітня 2008 року військово-лікарської комісії ГУ МВСУ у Львівській області встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , 1970 р.н. пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

28 травня 2020 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області скерувала на адресу МВС України пакет документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги пенсіонеру МВС в разі встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію».

Судом встановлено, що надалі матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги направлені на розгляд в Департамент фінансово-облікової політики МВС України.

Листом «Про повернення матеріалів» від 26 липня 2021 року вих.№121 Головним управлінням МВС України у Львівській області повідомлено Позивача про те, що результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом фінансово-облікової політики МВС України вказано неналежне оформлення документів, що унеможливлює прийняття рішення надісланими матеріалами. Матеріали повернуто на адресу ліквідаційної комісії МВС України у Львівській області на доопрацювання.

Відповідно до інформації наданої Департаментом фінансово-облікової політики МВС України від 10 червня 2021 року №169/31/01-2021 за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу було встановлено, що медико-соціальна експертиза проведена з порушеннями пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися та представлення позивача під час проведення медико-соціальної експертизи працівником ДУ «ТМО МВС України Львівській області» не здійснювалось. При цьому, поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» позивач для проходження МСЕК не скеровувався.

Зазначені факти послужили підставою для повернення матеріалів ОСОБА_1 без прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності.

Позивач, вважаючи, що вказані дії відповідача порушують його права та інтереси, звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що компетентним органом з прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, є Міністерство внутрішніх справ України, яким питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у встановленому законодавцем порядку не вирішувалося, а тому відповідач, не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на доопрацювання, у зв`язку з чим діяв протиправно, і належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути документи про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку № 850.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положень п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015р. №580-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». Разом з тим, п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» також передбачає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно зі ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850) визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Так, п.2 Порядку № 850 передбачає, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пункт 8, 9 Порядку №850 передбачають, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Міністерство внутрішніх справ України приймає одне з таких рішень - про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає, і саме Міністерство внутрішніх справ України є органом, який приймає рішення за наслідками розгляду заяви з додатками до неї.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2021 року Департамент фінансово-облікової політики МВС України скерував Головному управлінню МВС України у Львівській області лист №32264/15-2021 з додатками, де вказано, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу Комісії не залучалися. Невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення №1317 унеможливила прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги Позивачу згідно Порядком.

Крім того, зі змісту вказаного листа вбачається, що матеріали повернуто на адресу Головного управління МВС України у Львівській області на доопрацювання.

Відповідно до п.14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Крім того, п.9, 10 Порядку № 850 передбачає, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що для виплати одноразової грошової допомоги встановлений певний алгоритм дій, тобто передумовою для отримання особою одноразової грошової допомоги є звернення до уповноваженого органу, в цьому випадку - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що компетентним органом з прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є Міністерство внутрішніх справ України, яким питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у спірних правовідносинах у встановленому законодавцем порядку не вирішувалося.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на доопрацювання.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності, Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850 не передбачені. а тому позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності та зобов`язання відповідача розглянути документи про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку № 850.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 380/19179/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 10 листопада 2022 року.