Справа № 460/742/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2022 року м. РівнеСправа №460/742/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), у якому просить визнати протиправними дії щодо непризначення з 01.12.2021 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати призначити з 01.12.2021 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та постійно проживає в селі Старе Село Сарненського (колишнього Рокитнівського) району Рівненської області, яке відноситься до третьої зони гарантованого добровільного відселення. 01.12.2021 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 6 років. Проте, рішенням органу Пенсійного фонду від 06.12.2021 №24 неправомірно відмовлено в призначенні такої пенсії з тієї підстави, що позивачем не виконані умови зниження пенсійного віку, передбачені статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, на момент звернення у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж 22 роки. Крім того, позивач зазначив, що відповідач протиправно не зарахував до його страхового стажу період проходження ним строкової військової служби в лавах Радянської армії з 30.05.1986 по 13.05.1988 (1 рік 11 місяців), а також періоди роботи в КСП «Старосільське» з 05.07.1988 по 18.02.1997 (понад 8 років), а з 26.09.2005 по 25.08.2020 у ВАТ «Рокитнівське ПМК №180», реорганізованого згодом у ТДВ «Рокитнівська ПМК №180» (понад 14 років). Вважає поведінку органу Пенсійного фонду протиправною, яка порушує гарантоване державою право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 21.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу-1 встановлено строк для подання суду відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Крім того, початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки можлива лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії з 26.04.1986 по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково на 1 рік за кожні повні 2 роки проживання (роботи) у період з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993. Разом з тим, період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 8 місяців. Також, статтею 55 вказаного Закону передбачено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. За умови зниження пенсійного віку позивача на 6 років та з урахуванням вищевказаних положень, позивачу необхідно мати також страхового стажу у 2021 році (досягнення позивачем 54-го віку) 22 роки, однак згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 7 років 6 місяців 14 днів. При цьому, за доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано: період з 30.05.1986 по 13.05.1988, оскільки дата народження у військовому квитку не відповідає паспортним даним та дописано дату призову на службу; період з 05.07.1988 по 18.02.1997, зазначений у трудовій книжці, оскільки заповнення даної трудової книжки не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, чинної на дату заповнення трудової книжки, зокрема, відсутнє посилання на статтю та пункт Закону. Відтак, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років. Зауважив, що заяву позивача з доданими до неї документами після реєстрації та сканування засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Вказаним органом Пенсійного фонду було розглянуто заяву позивача та долучені до неї документи, та 06.12.2021 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №24, а тому вимога позивача щодо визнання дій ГУ ПФУ в Рівненській області протиправними є безпідставною та не підлягає задоволенню. Просив залучити до участі у справі другого відповідача та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 29.06.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до участі у справі як другого відповідача (далі ГУ ПФУ в Чернівецькій області, відповідач-2). Відповідачу-2 встановлено строк для подання суду відзиву.

За змістом довідок про доставку електронного листа вказана ухвала доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Чернівецькій області в підсистемі «Електронний суд» 18.10.2022, а копія позовної заяви з додатками 05.07.2022.

У встановлений судом строк відповідач-2 відзиву не подав.

Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача-2 не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Старе Село Рокитнівського району Рівненської області.

За змістом довідки Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 03.08.2021 №3481 позивач постійно проживав в с. Старе Село Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області з 01.01.1986 по даний час.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Старе Село Рокитнівського району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , повторно виданого 26.07.2021 Рівненською обласною державною адміністрацією замість посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

01.12.2021 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 06.12.2021 №24 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Крім того, зазначено, документами підтверджено, що позивач проживав на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 4 роки 8 місяців. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: проходження військової служби з 30.05.1986 по 13.05.1988, оскільки дата народження у військовому квитку не відповідає паспортним даним та дописано дату призову на службу; період роботи з 05.07.1988 по 18.02.1997, оскільки записи не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях (в графі «відомості» про працевлаштування, звільнення, переведення» відсутнє посилання на статтю та пункт Закону). Для зарахування вищевказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки. Крім того, зазначено, що при підтвердженні періоду проходження військової служби, інформація зазначена в довідці від 03.08.2021 №3481 потребує перевірки, оскільки згідно з наданим військовим квитком позивач проходив службу з 30.05.1986 по 13.05.1988, а згідно з довідкою постійно проживає в с. Старе Село з 01.01.1986 по даний час.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Згідно з п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч.1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого 26.07.2021 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у нього статусу громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3 є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року він протягом трьох років проживав на радіоактивно забрудненій території, яка належать до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, факт проживання підтверджується відповідними документами. Таким чином, вважає, що в нього є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Згідно з абз.5 п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до п.2 Порядку №551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи, держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведеного, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 підтверджує той факт, що він з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Матеріалами справи (довідкою Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 03.08.2021 №3481) стверджено, що у період з 01.01.1986 по даний час позивач постійно проживав в с. Старе Село Сарненського району Рівненської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, у період з 30.05.1986 по 13.05.1988 позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується військовим квитком від 13.04.1986 серії НОМЕР_3 та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.12.2021 №87.

Статтями 99-100 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про загальний військовий обов`язок» (в редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби) зобов`язано органи внутрішніх справ, керівників житлово-експлуатаційних організацій, підприємств, установ та організацій, що здійснюють експлуатацію будинків, а також домовласників, здійснювати прописку та виписку військовозобов`язаних та призовників за їх місцем проживання тільки за наявності в них обліково - військових документів з відмітками військових комісаріатів про взяття на військовий облік та зняття з нього.

Так, згідно з відміткою у військовому квитку позивач прийнятий на військовий облік Старосільською сільською радою Рокитнівського району Рівненської області 03.06.1988, а відміткою в паспорті серії НОМЕР_4 зареєстрований виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області в селі Старе Село 06.06.1988.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи (служби) на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Радянської армії з 30.05.1986 по 13.05.1988 виключає його проживання в такий період на території 3 зони гарантованого добровільного відселення, оскільки ні військовий квиток від 13.04.1986 серії НОМЕР_3 , ні довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.12.2021 №87 не підтверджують дислокацію військової частини, в якій позивач проходив військову службу, на території населеного пункту за місцем його проживання.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено проживання позивача в АДРЕСА_1 (3 зона гарантованого добровільного відселення) у періоди з 26.04.1986 по 29.05.1986 та з 03.06.1988 по 01.01.1993. Тобто 4 роки 8 місяців, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 2 рік за 4 повні роки проживання в такій зоні.

Водночас, проживання позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання в цей період) дає йому право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів проживання позивача на території радіоактивного забруднення з 30.05.1986 по 02.06.1988.

Враховуючи викладене, позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина; 2 роки додатково за повних 4 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Водночас, частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Враховуючи право позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років, яке він може реалізувати по досягненню 55-річного віку (15.08.2022), то відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII в поєднанні з вимогами ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком позивач набуде за наявності у нього страхового стажу (з урахуванням зменшення його розміру на 5 років) не менше 24 роки.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду (01.12.2021) позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Радянської армії з 30.05.1986 по 13.05.1988 суд враховує таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 6 Закону №2232-ХІІ врегульовані види військової служби, зокрема, строкова військова служба.

Вищевказане узгоджується зі статтею 78 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про загальний військовий обов`язок» (в редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби), згідно з якою час перебування громадян на дійсній військовій службі у лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стаж їх трудової діяльності.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Зазначені положення відповідають роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 23.07.2020 №105-р/з «Щодо зарахування до стажу державної служби періодів проходження військової служби».

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.06.2018 у справі №676/4235/17, від 03.07.2018 у справі №569/350/17 та від 10.04.2019 у справі №607/2474/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при розгляді цієї справи.

Відповідно до записів військового квитка від 13.04.1986 серії НОМЕР_3 позивач проходив строкову військову службу в період з 30.05.1986 по 13.05.1988, що становить 1 рік 11 місяців 15 днів, отже означений період підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

Суд вже зазначав, що період проходження позивачем строкової військової служби підтверджується також довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.12.2021 №87.

Разом з тим, така довідка не була надана позивачем до органу Пенсійного фонду 01.12.2021, а тому у відповідача-2 не було можливості оцінити її зміст та звірити дані військового квитка з такою довідкою. Адже за змістом рішення від 06.12.2021 №24 про відмову в призначенні позивачу пенсії підставою незарахування позивачу означеного періоду до загального страхового стажу є невідповідність у військовому квитку дати народження позивача (зазначено 13.08.1967 замість 15.08.1967).

Щодо незарахування до страхового стажу позивача період його трудової діяльності в КСП «Старосільське» з 05.07.1988 по 18.02.1997, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують участь в сільськогосподарському виробництві, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 у справі №822/1241/15.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_5 , заповненої 18.02.1997, суд встановив, що:

- 05.07.1988 позивач прийнятий на роботу трактористом бригади №1. Підстава: наказ №69 від 05.07.1988 (запис №1). Запис скріплено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою КСП «Старосільське»;

- 18.02.1997 позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату робітників. Підстава: наказ №19 від 18.02.1997 (запис №2). Запис скріплено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою КСП «Старосільське».

При цьому, будь-яких виправлень чи неточностей такі записи не містять.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.2.3 Інструкції №58).

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Враховуючи викладене, суд критично оцінює покликання відповідача-2, як на підставу незарахування періоду роботи позивача з 05.07.1988 по 18.02.1997 в КСП «Старосільське» до його страхового стажу, що записи трудової книжки не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях (в графі «відомості» про працевлаштування, звільнення, переведення» відсутнє посилання на статтю та пункт Закону). Адже за змістом приписів Інструкції №58, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Таким чином, суд вважає, що записи трудової книжки в повній мірі підтверджують зайнятість позивача в означений період в КСП «Старосільське».

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо вказаного періоду роботи відповідачами суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Щодо твердження відповідачів, що період роботи позивача в КСП «Старосільське» не підтверджений первинними документами, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV унормовано, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: проводити планові та позапланові перевірки у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 101 Закону №1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З наведених норм вбачається, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву в розмірі заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, відповідач має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, відсутність у відповідача бажання здійснити перевірку відомостей, що відображені у трудовій книжці позивача, за загальним правилом, не може бути підставою для органів Пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відтак, доводи відповідача-1 щодо непідтвердження даних трудової книжки первинними документами є безпідставними, оскільки ним не надано належних доказів протилежного.

Більше того, за змістом довідки КСП «Старосільське» від 29.02.2000 №26 документи про трудовий стаж (книги наказів, платіжні відомості, особові рахунки та трудові книжки) бувшого радгоспу «Старосільський» з січня 1983 по липень 1997 року не збереглися, згоріли при пожежі 15.07.1997. Підстава: Акт про пожежу від 15.07.1997.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування відповідного періоду роботи позивача в КСП «Старосільське» до його страхового стажу (8 років 8 місяці 14 днів).

Щодо незарахування до страхового стажу позивача період його трудової діяльності в у ВАТ «Рокитнівське ПМК №180» з 26.09.2005 по 25.08.2020, суд зазначає таке.

За змістом трудової книжки позивача НОМЕР_5 суд встановив, що:

- 26.09.2005 позивач прийнятий на роботу до ВАТ «Рокитнівське ПМК №180» бульдозеристом по 5 розряду. Підстава: наказ №68 параграф 2 від 26.09.2005 (запис №11);

- 07.06.2011 ВАТ «Рокитнівське ПМК №180» перейменовано в ТДВ «Рокитнівська ПМК №180». Підстава: наказ №56 від 07.06.2011 (запис №12);

- 25.08.2020 позивача звільнено з роботи за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). Підстава: наказ №17 від 25.08.2020 (запис №13). Запис скріплено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою ТДВ «Рокитнівська ПМК №180».

Водночас, будь-яких виправлень чи неточностей такі записи не містять.

Разом з тим, за змістом довідки форми РС-право органом Пенсійного фонду вказаний період, що складає 14 років 11 місяців 29 днів, не зараховано у повній мірі до загального страхового стажу позивача.

При цьому, ні рішення відповідача-2 від 06.12.2021 №24 про відмову у призначенні пенсії, ні відзив відповідача-1 не обумовлюють підстав незарахування у повній мірі означеного періоду трудової діяльності позивача у ВАТ «Рокитнівське ПМК №180», реорганізованого згодом у ТДВ «Рокитнівська ПМК №180».

Водночас, суд зауважує, що питання зарахування стажу роботи особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення такої пенсії, а тому реалізація права на зарахування такого страхового стажу виникає у особи виключно за наявності у неї права на пенсію.

Відтак, незважаючи на встановлення судом обставин щодо безпідставності неврахування органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 30.05.1986 по 13.05.1988, періоду роботи в КСП «Старосільське» у з 05.07.1988 по 18.02.1997, а також неправильного врахування періоду з 26.09.2005 по 25.08.2020 роботи у ВАТ «Рокитнівське ПМК №180» (згодом реорганізованого у ТДВ «Рокитнівська ПМК №180»), наразі відсутні підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати такі періоди до страхового стажу позивача, оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набув права на призначення пенсії за віком. Відтак сам по собі факт неврахування відповідних періодів військової служби та роботи позивача до його загального страхового стажу не призвів до протиправної відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Незважаючи на формулювання позовних вимог про "визнання дій протиправними щодо непризначення пенсії та зобов`язання відповідача-1 призначити пенсію" та змісту позовної заяви, який стосується також питання незарахування відповідних періодів до загального страхового стажу, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що звернення позивача з цим позовом до суду зумовлене його незгодою з відмовою органу Пенсійного фонду в призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку та з підставами такої відмови, з метою захисту наявного, на думку позивача, права на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку. Водночас, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин позивач відповідного права не набув.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень зарахувати відповідні періоди до стажу роботи та призначити позивачу пенсію повинна бути наявність факту порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тобто встановлення судом протиправності рішень, дій, бездіяльності відповідача (за основною вимогою), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м.Чернівці, Чернівецька область, 58002. ЄДРПОУ/РНОКПП 40329345)

Повний текст рішення складений 09 листопада 2022 року.

Суддя Н.О. Дорошенко