Справа № 420/2060/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/2060/22
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддідоповідача Димерлія О.О.

суддів Крусяна А.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі № 420/2060/22 за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови

У С Т А Н О В И В:

27.01.2022 року ОСОБА_1 (далі позивачка, скаржниця) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безверхої Катерини Вікторівни щодо не скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №66188968 від 23.07.2021 року в сумі 95397,95 грн., після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безверхої Катерини Вікторівни про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №66188968 від 23.07.2021 року у сумі 95397,95 грн.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, якщо такі заходи призвели до виконання рішення. Водночас, державним виконавцем не вчинялись дії по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум.

За таких обставин, у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою без реального виконання створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення такого збору без реального виконання рішення суду.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 28 серпня 2022 року прийнято рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до приписів статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Водночас, положення частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута діяли до 28 серпня 2018 року.

У подальшому, Законом України за № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова ''фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Відтак, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, окружний адміністративний суд вирішив, що оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 95397,95 грн. є правомірною, прийнятою у спосіб та порядок передбачений законодавством України.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчий збір має стягуватися у розмірі 10 відсотків лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми, а не 10 відсотків від суми, яка підлягала стягненню.

Скаржниця зауважує, що такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, та позиції, висвітленій у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 640/8425/19.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення суду та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Зокрема, як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 року по справі №520/8608/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - задоволено.

Присуджено до стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-500/012/2008 від 30 січня 2008 року в сумі 62 206, 80 доларів США, що за курсом НБУ України на день ухвалення рішення (100 дол. США = 1533, 5614 гривень) становить 953 979,47 гривень.

20.05.2019 року Київським районним судом м. Одеси у справі №520/8608/14-ц було видано виконавчий лист №520/8608/14-ц.(а.с.57)

22.07.2021 року АТ «ОТП Банк» звернулось до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження.(а.с.59)

23.07.2021 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безверхою К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №66188968) за виконавчим листом №520/8608/14-ц від 20.05.2019 року, виданого Київським районним судом м. Одеси.(а.с.64)

Також, 23.07.2021 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безверхою К.В. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 95 397,95 грн. (а.с.65)

23.07.2021 року постановою державного виконавця Безверхою К.В. на все майно ОСОБА_1 було накладено арешт.(а.с.66)

10.08.2021 року від АТ «ОТП Банк» на адресу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувачу.(а.с.68)

12.08.2021 року, на підставі п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Безверхою К.В. прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (ВП №66188968). (а.с.70)

16.08.2021 року державним виконавцем Безверхою К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66516590 з примусового виконання постанови за №66188968 від 23.07.2021 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 95 397,95 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року по справі №520/8608/14-ц, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №520/8608/14-ц, виданий 20 травня 2019 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №ML-500/012/2008 від 30 січня 2008 року у сумі 62 206,80 доларів США (953 979,47 гривень).(а.с.16-17)

У відповідності до приписів ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті установлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, згідно до частин першої та другої статті 27 Закону України №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

У відповідності із частиною четвертою означеної статті, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону України № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року за № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону України №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону України № 1404-VIII, які були чинними до та після 28.08.2018 року, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме:

- в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи слідує, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови №66188968 від 23.07.2021 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 95 397,95 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10% від суми, яка зазначена у виконавчому листі №520/8608/14-ц від 20.05.2019 року.

Таким чином, державний виконавець визначив суму виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином Закон України № 1404-VIII у редакції після 28 серпня 2018 року.

Слід зазначити, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 26 червня 2020 року у справі №360/3324/19.

Стосовно посилань скаржниці, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, колегія суддів уважає за необхідне зазначити про таке.

Приписами пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VІІІ передбачено, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Чинна редакція статті 27 Закону України № 1404-VІІІ передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем 23 липня 2021 року (за правилами Закону України №1404-VIII, чинного на дату її ухвалення).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Колегія суддів звертає увагу позивачки на те, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, які здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Відтак, є помилковим доводи скаржниці про, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, оскільки таке твердження не відповідає чинній редакції ч. 2 ст. 27 Закону України №1404-VIII.

Судова колегія апеляційного суду уважає необґрунтованим посилання скаржниці на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 у справі №2540/3203/18, а також у постанові КАС Верховного Суду від 22 січня 2021 року у праві №640/8425/19, оскільки спір у цих справах відмінний від спору, який виник у справі №420/2060/22.

Колегія суддів зауважує, що висновки, які викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Так, правовідносини у справі №2540/3203/18, виникли під час дії Закону України «Про виконавче провадження» за № 1404-VIII у редакції до 28 серпня 2018 року.

Разом з цим, у справі №640/8425/19, на яку посилається скаржниця у апеляційній скарзі, предметом дослідження було питання розміру основної винагороди приватного виконавця, який не є тотожним розміру виконавчого збору.

При цьому, основна винагорода приватного виконавця та виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча і виступають формами винагороди виконавців, однак, не є однаковими поняттями.

Згідно із приписами статті 45 Закону України за №1404-VII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про незастосовність до обставин цієї справи правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 640/8425/19, адже їх ухвалено за інших фактичних обставин і нормативного регулювання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок суду першої інстанції, що постанова державного виконавця Безверхої Катерини Вікторівни про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №66188968 від 23.07.2021 року у розмірі 95397,95 грн прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11 серпня 2022 року по справі №640/23271/21.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів уважає, що висновки, яких дійшов суд першої інстанції за наслідками розгляду цієї справи, в цілому відповідають правовій позиції і підходам Верховного Суду до вирішення спорів, пов`язаних зі стягненням виконавчого збору.

Установлені в межах розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи скаржниці.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно установив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а висновки суду відповідають обставинам справи, підстав для скасування рішення суду попередньої інстанції немає.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі № 420/2060/22 за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Крусян А.В. Танасогло Т.М.