Справа № 120/6710/22
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2022 р. Справа № 120/6710/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просить:

- визнати незаконною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності;

- зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу на підставі п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що під час проходження військової служби 15.02.2015 ним отримано травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, на підставі якої позивачу встановлено відсоток втрати працездатності. В подальшому, стан здоров`я позивача погіршився і 22.10.2021 ІНФОРМАЦІЯ_1 №2 позивачу первинно встановлено III групу інвалідності. У зв`язку із встановленням в 2021 році III групи інвалідності позивач звернувся до відповідача із заявою та усіма необхідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Розглянувши подані позивачем заяву та документи відповідач листом від 21.06.2022 відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що зміна групи інвалідності відбулася в понад дворічний термін. При цьому відповідач керувався приписами частини 4 статті 16-3 Закону №2011-ХП. На переконання позивача, такі дії відповідача є протиправними, а тому звернувся до суду із позовом.

Ухвалою судді від 29.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву згідно якого заперечує проти позову та просить у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що оскільки з дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності до дня встановлення групи інвалідності минуло понад два роки, відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Щодо твердження про невідповідність Конституції України пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХП, відповідач вказує, що 06 квітня 2022 року Конституційним Судом України ухвалено рішення №І-р(ІІ)2022 у справі №3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII. Проте, зазначена юридична позиція Конституційного Суду України може бути застосована тільки з дня ухвалення Конституційним Судом цього рішення, тобто з 06 квітня 2022 року, а станом на дату виникнення права позивача на виплату такої допомоги зазначена норма була чинною та підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач скористався своїм правом та подав на адресу суду відповідь на відзив, згідно якої просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що за наслідками первинного огляду медико-соціальної експертної комісії Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності відсотках, у 2016 році ОСОБА_1 встановлено відповідний відсоток втрати працездатності у зв`язку із захистом Батьківщини.

У зв`язку з встановленням степеня втрати працездатності без визначення інвалідності позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 24115,00 грн., що сторонами визнається.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією МСЕК серії 12 ААВ №256879 від 22.10.2021 позивачу було встановлено третю групу інвалідності, причина: травма так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Наказом №218 о/с від 16.09.2021 старшого лейтенанта ОСОБА_1 із 17.09.2021 звільнено в запас за станом здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою та пакетом документів про виплату одноразової грошової допомоги.

Військова частина НОМЕР_1 , розглянувши подані документи, листом від 21.06.2022 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність у нього права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок №975), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Закон №2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Так, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (2016 рік) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності та зміни ступеню втрати працездатності (2021 рік) минуло більше п`яти років. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач, на думку відповідача, не має права на призначення одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Суд вказує, що статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд враховує юридичну позицію Конституційного Суду України щодо гарантування статтею 46 Конституції України таких виплат, як одноразова грошова допомога, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 22 жовтня 2020 року №12-р/2020, а саме: «одноразова грошова допомога є юридичним засобом соціального захисту , що надається державою у зв`язку із втратою ними працездатності, проте приписи частини першої статті 46 Конституції України не гарантують виплати одноразової грошової допомоги» (абзац другий підпункту 2.5 пункту 2 мотивувальної частини).

Отже, хоч сама наявність установленого приписами статті 16 Закону №2011-XII права на одноразову грошову допомогу та його обсяг залежать від розсуду законодавця, Конституційний Суд України дійшов висновку, що в разі запровадження Законом одноразової грошової допомоги та фактичного перерахунку її розміру у зв`язку з погіршенням стану здоров`я особи відповідне законодавче регулювання порядку реалізації цього права має бути сумісним з Конституцією України, зокрема втілювати її засадничі цінності.

Суд враховує, що статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на викладене вбачається, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Суд наголошує, що Конституційний Суд України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців) 06 квітня 2022 року за №1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020 (465/20) ухвалив:

- визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами;

- пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, вимога пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ зі змінами щодо повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності втратила чинність з 06.04.2022.

З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України.

Суд враховує, що частиною 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії.

З огляду на викладене, з урахуванням вищевказаних норм права та положень Конституції України, суд вважає невиправданим застосування до позивача пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо законодавчого обмеження часовими рамками (строком у два роки), та як наслідок відсутності підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.

Суд відмічає, що на дату вчинення відповідачем дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, обмеження, встановлені п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 втратили чинність (06.04.2022), а тому у відповідача не було законних підстав для їх застосування при розгляді документів позивача про призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю 3 групи.

Крім того, пунктом 12 Порядку №975 унормовано, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання (пункт 13 Порядку №975).

З аналізу зазначеного вище слідує, що компетенція військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині призначення одноразової грошової допомоги згідно діючого законодавства України обмежується складанням у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів висновку та спрямуванням поданого заявником пакету документів до Національної гвардії України для прийняття рішення.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 03.06.2021 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Однак, листом від 21.06.2021 відповідачем на адресу позивача направлено листа, яким повідомлено останнього про відсутність у нього права на таку допомогу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 в порушенням вимог Порядку №975 не складено та не направлено у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів висновку та спрямуванням поданого позивачем пакету документів до Національної гвардії України для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги.

В той час, суд звертає увагу позивача, що військова частина НОМЕР_1 не уповноважена вирішувати питання з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №975.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частини 2 статті 245 КАС України суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути документи ОСОБА_1 стосовно призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правового висновку суду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягають у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути документи ОСОБА_1 стосовно призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правового висновку суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_2 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Комар Павло Анатолійович