Справа № 300/26/22
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2022 р. справа № 300/26/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними; скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії, прийняте 24 листопада 2021 року; зобов`язати повторно розглянути заяву від 18 листопада 2021 року про призначення пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.10.1999 по 11.06.2003 та призначити пенсію за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 11.10.1999 по 11.06.2003 через відсутність відомостей про сплату щомісячних внесків за цей період (не враховано період роботи з 01.01.2001 по 31.12.2001, а також місяці 2000-2003). Просить позов задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що страховий стаж позивача становить 27 років 4 місяці 27 днів. Стверджує, що до страхового стажу не врахований в повному обсязі період роботи з 11.10.1999 по 11.06.2003, оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, зокрема, назва підприємства при прийнятті не відповідає назві на відтиску печатки, якою засвідчено запис про звільнення, а також відсутня інформація про реорганізацію підприємства. Також зазначає, що до матеріалів позову долучено індивідуальні відомості про застраховану особу, згідно яких за 1999-2003 роки вибірково сплачувалися внески до Пенсійного фонду. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.34).

Позивач скористався правом подання відповіді на відзив в якій не погоджується із доводами позивача з підстав, аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що позивачем не зарахованого то його стажу період роботи в районах Крайньої Півночі з 19.02.1988 по 25.08.1989 у пільговому обчисленні (а.с.38).

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

ОСОБА_1 18.11.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.47).

Рішенням від 24.11.2021 за №37 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 29.11.2021 №0900-0210-8/44711 повідомило позивача про те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 04 місяці 27 днів. Зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 11.10.1999 по 03.06.2002, оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві на печатці, якою засвідчено запис про звільнення. Інформація про реорганізацію підприємства відсутня; з 13.09.2002 по 11.06.2003, оскільки в підставах внесення запису наявні виправлення в даті наказу про прийняття (а.с.45).

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі також - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування (частина 1 статті 21 Закону №1058-ІV).

Відповідно до положень частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п."а" ч.1 ст.3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (по 31.12.2003), періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до ст. 3, 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 зазначеного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі також - Інструкція №58).

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (надалі також - Інструкція № 58), передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції № 58).

Пунктом 2.14 Інструкції № 58 встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як слідує із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.11.1983 ОСОБА_1 у спірний період:

- 11.10.1999 прийнятий на роботу на посаду директора ДП «Укренергомашкомплект» на підставі наказу від 01.09.1999 №1-09/1;

- 03.06.2002 звільнений з посади директора ДП «Укренергомашкомплект» згідно статті 36 п.1 Кодексу законів про працю України на підставі наказу №03-06 від 03.06.2022;

- 13.09.2002 прийнятий на роботу до ТОВ фірма «Гоба» на посаду менеджера по будівельним матеріалам згідно наказу №41 від 13.09.02;

- 11.06.2003 звільнений з роботи за згодою сторін згідно ст.30 п. 1 КЗпП України на підставі наказу №9 від 11.06.03.

Суд звертає увагу, що згідно розрахунку стажу позивача періоди роботи з 01.06.2002 по 31.01.2003 та з 01.02.2003 по 11.06.2003 (до якого включений спірний період роботи з 13.09.2002 по 11.06.2003) зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 (а.с.40).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 слідує, що ПП «Гермес» сплачувало страхові внески, зокрема, з червня 2002 року по січень 2003 року. ТОВ фірма «Гоба» сплачувало страхові внески, зокрема, з лютого 2003 року по червень 2003 року (а.с.16).

Тобто, до стажу роботи позивача зараховано період роботи у ПП «Гермес», зокрема, з 01.06.2002 по 31.01.2003, а також періоди роботи у ТОВ фірма «Гоба» з 01.02.2003 по 11.06.2003.

Враховуючи, що період роботи позивача з 13.09.2002 по 11.06.2003 зараховано до його страхового стажу, тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи за основним місцем та за сумісництвом, одночасно.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №580/4885/20.

Щодо періоду роботи позивача з 11.10.1999 по 03.06.2002 на посаді директора ДП «Укренергомашкомплект», суд зазначає таке.

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи позивача цього періоду стало те, що назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві на печатці, якою засвідчено запис про звільнення. Зазначено, що відсутня інформація про реорганізацію підприємства.

Зі змісту записів №29, 30 трудової книжки позивача слідує, що 23.01.2002 створено ТОВ «Променергоресурс».

Так, запис про прийняття на роботу ОСОБА_1 11.10.1999 засвідчений відтиском печатки ДП «Укренергомашкомплект». Запис про звільнення з роботи 03.06.2002 засвідчений відтиском печатки ТОВ «Променергоресурс».

Жодних доводів та заперечень з приводу цієї обставини позивач ні у позові, ні в відповіді на відзиві не вказав.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація ТОВ «Променергоресурс» відбулась 23.09.2002.

Проте, жодних пояснень щодо підстав засвідчення запису про звільнення з роботи з посади директора ДП «Укренергомашкомплект» 03.06.2002 відтиском печатки ТОВ «Променергоресурс» позивач не надав.

Як зазначалося судом вище, згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Однак ОСОБА_1 не надав суду жодних додаткових документів на підтвердження спірного періоду роботи у ДП «Укренергомашкомплект». Покликання лише на записи у трудовій книжці у цьому випадку є недостатнім.

Також позивачем не доведено належним чином обставину неможливості видачі відповідною архівною установою документів для підтвердження стажу роботи у період з 11.10.1999 по 03.06.2002.

У розрахунку стажу ОСОБА_1 зазначено, що до стажу роботи позивача зараховано період з 11.10.1999 по 31.12.1999. Також, у рішенні від 18.11.2021 №37 зазначено, що страховий стаж з 11.10.1999 обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Із індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5) слідує, що ДП «Укренергомашкомплект» сплачено страхові внески, зокрема, з жовтня по грудень 1999 року (а.с.16). Також зазначено, що у період, зокрема, з жовтня по грудень 1999 позивач працював також у ПП «Гермес», яким не сплачувалися страхові внески у цей період.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідальність за несплату страхових внесків покладається на роботодавця, суд не приймає до уваги, оскільки позивач обіймав посаду директора ДП «Укренергомашкомплект», тобто саме позивач мав контролювати сплату підприємством страхових внесків.

Слід зазначити, що до страхового стажу роботи позивача зараховано періоди роботи з 11.10.1999 по 31.12.1999, 01.08.2000 по 21.08.2000, з 01.05.2002 по 25.05.2002, з 01.06.2002 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 11.06.2003, що підтверджується розрахунком стажу пенсійного органу.

За вказаних обставин, враховуючи відсутність будь-яких документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання, тощо), які б підтверджували період роботи позивача з 01.01.2000 по 31.07.2000. з 22.08.2000 по 30.04.2002, з 26.05.2002 по 31.05.2002 на посаді директора ДП «Укренергомашкомплект», суд доходить висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Щодо зазначеного у відповіді на відзив твердження позивача про необхідність зарахування в пільговому обчислення періоду роботи з 19.02.1988 по 25.08.1989 в районах Крайньої Півночі, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Слід зазначити, що позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зі змісту позовної заяви слідує, що у цій справі предметом позову є призначення пенсії за віком та зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.10.1999 по 11.06.2003, а підставою є зазначені позивачем обставини, якими він обґрунтовує своє право на призначення пенсії та зарахування періоду роботи з 11.10.1999 по 11.06.2003 до страхового стажу.

Відтак, оцінку наведеним позивачем у відзиві на позов твердженням про зарахування до стажу в пільговому обчислення періоду роботи з 19.02.1988 по 25.08.1989 в районах Крайньої Півночі, в межах цієї справи суд не надає.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з окремою позовною заявою щодо зарахування до стажу в пільговому обчислення періоду роботи з 19.02.1988 по 25.08.1989 в районах Крайньої Півночі, з урахування викладених нових мотивів підстав адміністративного позову у загальному порядку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким що задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ),

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.