Справа № 420/22950/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/22950/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати різниці між сумою індексації виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячна фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 у відповідності до приписів абзацу 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу різницю між сумою індексації виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячна фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 у відповідності до приписів абзацу 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі №420/14513/20 ВЧ НОМЕР_2 нараховано та виплачено на його користь індексацію грошового забезпечення, сума якої, зокрема, за лютий 2018 року склала 4258,75 грн. Відповідачами в порушення абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» не виплачено щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3808,81 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 10.08.2020.

При цьому, ВЧ НОМЕР_1 була розпорядником бюджетних коштів до 31.12.2019, а з 01.01.2020 вона зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується рішенням командувача Сухопутних військ ЗСУ від 19.12.2019 №39140.Позивач також вказує на наявність підстав для стягнення на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

24 січня 2022 року від військової частини НОМЕР_2 надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких уповноважені особи відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що постанова Кабміну України № 1078 від 17.07.2003 не містить поняття щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення, отже дана позовна вимога є необґрунтованою. Також відповідач зазначив, що позивач погодився із наказом про звільнення та його не оскаржував. Якщо позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , то він повинен був оскаржити наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2020 року № 177 в місячний строк шляхом подачі позову про те, що з ним не було проведено усіх необхідних розрахунків.

Щодо позовної заяви про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів, відповідач зазначив, що із аналізу норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Окрім цього, довідково ВЧ НОМЕР_2 зазначила, що військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2020 року згідно з розпорядженням т.в.о. начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2019 року № 116/14/1/1515 та розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2019 року № 1/7493, а отже ВЧ НОМЕР_2 не мала жодних відносин з позивачем, оскільки останній не проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , а на фінансове забезпечення військову частину НОМЕР_1 зараховано тільки з 01.01.2020.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що предметом спору є протиправна бездіяльність щодо невиплати йому фіксованої суми індексації відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку №1078. Судом першої інстанції не надано правову оцінку діям відповідачів. Поняття «грошовий дохід» і «посадовий оклад» не є тотожними, оскільки перше є сукупністю складових грошового забезпечення, а друге лише його частиною. Грошове забезпечення ОСОБА_1 в березні 2018 року збільшилося лише на 449,94 грн, а тому належний сталий розмір індексації, що підлягав виплаті з березня 2018 року мав становити 3808,81 грн (4258,75 грн(індексація за лютий 2018 року) 449,94 грн (розмір підвищення грошового доходу)). Право на компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Обґрунтовуючи свої доводи, апелянт також посилається на практику Верховного Суду викладену в постанові від 13.01.2020 у справі №803/203/17.

ВЧ НОМЕР_2 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити позивачу в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до витягу із послужного списку з 02.2015 по 10.08.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 15).

Згідно витягу із наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.07.2020 № 185, полковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас (а.с. 16), та згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2020 № 177, 10 серпня 2020 року виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 16, 17).

Згідно з розпорядженням т.в.о. начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2019 № 116/14/1/1515 та розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2019 № 1/7493, військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2020, що не заперечується сторонами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 по справі № 420/14513/20, яке набрало законної сили 25.05.2021, адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації його грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.

У даній справі позивач зазначає, що на виконання рішення суду відповідачем розрахована та виплачена індексація грошового забезпечення, що підтверджено розрахунком виплаченої індексації грошового забезпечення згідно рішення суду з грудня 2015 року по лютий 2018 року (від 18.11.2021 № 3232) в розмірі 85927, 85 грн. (за лютий 2018 року нараховано індексацію в розмірі 4258,75 грн) (а.с. 23).

Позивач зазначив у позовній заяві, що він звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 у відповідності до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, тобто різницю між сумою індексації, виплаченої за лютий 2018 року, і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячна фіксована сума індексації), але листом №1/3967 від 27.07.2020 військова частина НОМЕР_1 відмовила у проведенні такого перерахунку індексації грошового забезпечення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посадовий оклад позивача в березні 2018 року перевищив суму індексації його грошового забезпечення за лютий 2018 року, а тому індексація грошового забезпечення за березень 2018 року дорівнює « 0», що свідчить про безпідставність позовних вимог, оскільки правових підстав для нарахування індексації за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 не було, а з грудня 2018 по дату звільнення позивачу здійснювали її виплату в належному розмірі.

Судова колегія не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону України № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Судова колегія звертає увагу, що між сторонами вже виникали спірні питання щодо виплати індексації позивачу, які вирішено в рамках розгляду справи №420/14513/20, де судом встановлено протиправну бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо її виплати за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з врахуванням базового місяця обрахунку січня 2008 року, оскільки тоді востаннє збільшувався розмір посадового окладу позивача.

Предмет спору даної справи стосується встановлення наявності підстав для виплати індексації позивачу у визначеному розмірі в період з 01.03.2018 по 10.08.2020 (дату звільнення) з врахуванням приписів абз. 4,5,6 п.5 Порядку №1078.

Першочергово судова колегія розглядає доводи ВЧ НОМЕР_2 щодо належного способу захисту, який на думку відповідача, своєчасно в місячний строк мав застосувати позивач шляхом оскарження наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2020 № 177, яким ОСОБА_1 10 серпня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Системний аналіз підтверджує, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Колегія суддів вважає, що вимоги щодо нарахування індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця (в даному випадку мається на увазі редакція ст. 233 КЗпП України станом на момент звернення позивача до суду).

Зазначене свідчить, що оскарження протиправної бездіяльності відповідачів щодо виплати індексації в певний період є належним та достатнім способом захисту порушеного права, що не вимагає додаткового оскарження наказу №177 від 10.08.2020, оскільки згода позивача на виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 жодним чином не спростовує його право на отримання індексації грошового забезпечення.

Сформовані судом висновки також спростовують посилання ВЧ НОМЕР_2 щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до п.5 Порядку №1078 (в редакції станом на 01.03.2018) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Враховуючи приписи абз. 1, п. 5 Порядку №1078 вбачається, що підставою для прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 (фактично визначення базового місяця) є підвищення окладів особи.

З 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабміну України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Таким чином, для оскаржуваного періоду з 01.03.2018 по 10.08.2020 включно індекс споживчих цін за 1 або 100 є встановленим в березні 2018 року.

Враховуючи приписи абз. 2, п.5 Порядку №1078, ст. 4 Закону України № 1282-XII, офіційні дані, що містяться на сайті Державної служби статистики України щодо індексів споживчих цін, то лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% перевищено для військовослужбовців.

Разом з тим, підвищення тарифних ставок (окладів) та прийняття значення індексу споживчих цін у березні 2018 року за 1 або 100 відсотків не спростовують, що позивач має право на отримання виплати індексації в розмірі, який має бути встановлено відповідно до приписів абз. 4,5,6 п.5 Порядку №1078.
Проаналізувавши абз. 3-5 п.5 Порядку №1078, судова колегія вбачає, що вони здійснюють правове регулювання виплати індексації за тих чи інших умов конкретно в місяці підвищення грошового доходу, яким за обставинами даної справи є березень 2018 року.

При цьому, згідно абз. 6 п. 5 Порядку №1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Зазначена норма свідчить про те, що у випадку позивача, якщо розмір підвищення його грошового доходу в березні 2018 року не перевищив суму індексації, що мала скластися в цьому місяці, то визначена сума індексації (як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу), має продовжуватися йому виплачуватися до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців або до дати звільнення його зі служби, якою за обставинами даної справи є 10.08.2020.

Підсумовуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що вірне вирішення спірних правовідносин вимагає встановлення співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.

Відповідно до п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Щодо суми індексації, яка мала скластися в березні 2018 року, то з врахуванням цифрових значень розрахунку №3232 від 18.11.2021 та врахування в якості базового місяця січня 2008 року, (а.с. 23), приписів п. 4, 5 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін її розмір мав складати 4463,15 грн.
Під час встановлення співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру), судова колегія керується наступними нормами та наявною в матеріалах справи карткою особового рахунку ОСОБА_1 за 2018 рік (а.с. 18).

Відповідно до п. 164.1.2, 164.2, 164.2.1 ст. 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, який вказує на те, що «грошовий дохід» включає в себе всі складові його грошового забезпечення, а не лише посадовий оклад, що відповідає ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Судом першої інстанції помилково асоційовано збільшення в березні 2018 року грошового доходу позивача з посиланням лише на посадовий оклад, оскільки останній був лише частиною грошового забезпечення ОСОБА_1

Додатково слід зазначити, що згідно п. 168.5 ст. 168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Картка особового рахунку ОСОБА_1 за 2018 рік підтверджує, що компенсація ПДФО йому нараховувалася виходячи із суми складових його грошового забезпечення, що підтверджує висновки суду апеляційної інстанції, що в якості грошового доходу слід враховувати грошове забезпечення в цілому (а.с. 18).

Відповідно до п. 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони України №260 від 11.06.2008 (чинної станом на березень 2018 року) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Відповідно до п.5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони України №550 від 24.10.2016 (чинної станом на березень 2018 року) винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Зазначені норми та наявна картка особового рахунку позивача підтверджують, що його грошовий дохід (як сума складових які не мають разового характеру):

в лютому 2018 року становив 13680,16 грн;
в березні 2018 року становив 14851,25 грн.
За таких умов, збільшення грошового доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року склало 1171,09 грн (14851,25 грн - 13680,16 грн).

Враховуючи приписи абз. 4,5,6 п. 5 Порядку №1078 сталий щомісячний розмір індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року включно до дати звільнення 10.08.2020 мав становити 3292,06 грн (4463,15 грн - 1171,09 грн).

Матеріали справи, а саме довідка ВЧ НОМЕР_2 від 16.10.2020 № 2568 підтверджує, що позивачу в період з 01.03.2018 по 10.08.2020 індексація грошового забезпечення виплачувалася з грудня 2018 року по 10.08.2020 внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку №1078 та її загальний розмір склав 3599,58 грн.

При цьому, виплата вказаної індексації не спростовує необхідність щомісячної виплати позивачу на виконання абз. 4,5,6 п. 5 Порядку №1078 індексації з 01.03.2018 по 10.08.2020 в розмірі 3292,06 грн.
Сформовані судом висновки та здійснені розрахунки підтверджують обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для часткового задоволення його позовних вимог, проте спростовують наведений ним розрахунок сталої суми індексації 3808,91 грн, оскільки ОСОБА_1 не враховано приписи п. 1.9 Інструкції №260 від 11.06.2008 та помилково визначено суми грошового доходу, який був в нього в лютому-березні 2018 року.

Щодо належного відповідача, який має здійснити виплату індексації позивачу, то з 01.01.2020 ВЧ НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , а тому саме вона має здійснити виплату індексації позивачу через допущену ВЧ НОМЕР_1 протиправну бездіяльність.

Доводи ВЧ НОМЕР_2 , що вона не мала правових відносин з ОСОБА_1 до 01.01.2020 не підтверджують можливість встановлення відповідних зобов`язальних дій для ВЧ НОМЕР_1 , оскільки остання не має власного фінансового забезпечення.

Проаналізувавши ст. 2, 242, 245 КАС України судова колегія дійшла висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Усі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судова колегія звертає увагу, що зобов`язальна частина позовних вимог ОСОБА_1 стосовно виплати йому індексації сформована наступним чином:

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу різницю між сумою індексації виплаченої за лютий 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (щомісячна фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 у відповідності до приписів абзацу 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Під час розгляду даної справи вірне вирішення спірних правовідносин вимагало встановлення співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці за наслідком чого визначено розмір індексації, яка мала б виплачуватися позивачу щомісячно.

Провівши елементарний підрахунок, судова колегія зазначає, що розмір невиплаченої позивачу індексації за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 склав 96 531,74 грн (3292,06 грн * 29 місяців (з березня 2018 по липень 2020 включно) + 1062,00 грн (за 10 днів роботи в серпні 2020 року, 3292,06 / 31 *10)).

При цьому, розрахунок індексації за 10 днів серпня 2020 року здійснено з врахуванням приписів п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міноборони України від 07 червня 2018 року № 260, відповідно до якого розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Враховуючи наведене, а також приписи ст. 2, ч.2 ст. 9 КАС, 242, 245 КАС України, судова колегія вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є:

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3292,06 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від І7.07.2003 №1078;

зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 включно в сумі 96 531,74 грн гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

В частині вимог щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення судова колегія зазначає наступне.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою грошового забезпечення та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.

Колегія суддів Верховного Суду, розглядаючи справу №240/11882/19, вказала, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Суд при розгляді цієї справи не вбачає підстав для відступу від викладеної вище правової позиції та вважає, що наведені правові норми, якими врегульовані спірні в цій частині правовідносини, підлягають саме такому застосуванню, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо компенсації втрати частини доходів.

Крім того, аналогічна позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17.

Відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням правових висновків суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 9, 310, 315, 317, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 скасувати з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3292,06 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від І7.07.2003 №1078;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 включно в сумі 96 531,74 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять одну) гривню (сімдесят чотири) копійки відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко